MATRIX REÎNCĂRCAT
Ne vedem mâine.
Doamne!
Am intrat.
Aproape am ajuns.
Domnule, sunteţi sigur?
Ţi-am spus că o să fie bine.
Am înţeles, dar sunt foarte multe santinele prin zonă.
Link.
Da, domnule.
Având în vedere situaţia ta, nu ştiu de ce te-ai oferit să lucrezi pe nava mea.
Totuşi, dacă vrei să rămâi aici, vreau să te rog ceva.
Ce anume, domnule?
Să ai încredere în mine.
Da domnule, voi avea.
Adică am.
Sper.
Reconectează alimentarea la hard disk şi pregăteşte-te de transmisie.
Tot nu poţi dormi?
Vrei să vorbim?
Sunt doar vise.
Dacă te temi de ceva...
Aş vrea...
Aş vrea să ştiu ce trebuie să fac.
Asta e tot.
Aş vrea să ştiu.
O să sune, nu te teme.
Aici eraţi.
E totul gata?
Deja suntem în întârziere.
Scanerele geotermale confirmă ultima transmisie a lui Osiris.
Maşinile sapă.
Sapă un puţ de la suprafaţă direct spre Zion.
Vor trece pe lângă linia de apărare.
Cât de repede avansează?
După estimări, cam cu 100 de metri pe oră.
- La ce adâncime sunt? - Aproape 2.000 de metri.
Dar informaţiile de la Osiris? Nu pot fi adevărate.
- S-ar putea să fie. - E imposibil.
Înseamnă că sunt un sfert de milion de santinele.
- Da. - E imposibil.
De ce nu?
Câte o santinelă pentru fiecare bărbat, femeie şi copil din Zion.
Aşa cred eu că gândeşte o maşină.
Morpheus, mă bucur că ai putut veni.
Niobe.
Îmi cer iertare.
E din ce în ce mai greu să găseşti o poziţie sigură de transmisie.
- Santinelele păzesc locurile bune. - Verifică liniile de comunicaţie.
Dacă Niobe are dreptate, în 72 de ore, mai vin un sfert de milion.
- Ce facem? - Ce ne-a ordonat comandantul Lock.
Părăsim nivelul de transmisie şi ne întoarcem în Zion.
Comandantul are un plan pentru a opri 250.000 de santinele?
Acum se lucrează la strategie.
Sunt sigur.
Ce crezi că ar trebui să facem?
- Ce e? - Nu ştiu.
Dar vreau ajutorul cuiva.
Unii din voi cred ca şi mine, iar alţii nu.
Dar cei care cred, ştiu că ne apropiem de finalul luptei.
Profeţia se va împlini în curând. Dar înainte de asta,
trebuie să consultăm Oracolul.
Dacă ne întoarcem acum ca să încărcăm bateriile, ne putem
întoarce în 36 de ore, cu mult înainte ca maşinile să ajungă la adâncimea asta.
Îţi dai seama ce ceri?
Vreau ca o navă să rămână aici, în locul nostru,
în caz că Oracolul va încerca să ne contacteze.
Pe dracu'! Ne ceri să ignorăm un ordin direct.
Aşa este.
Dar majoritatea din noi suntem acum aici
pentru că am încălcat ordine.
Şi ce se întâmplă dacă te întorci, iar comandantul te va închide?
Nu mă va închide.
Drăcia dracului! N-o să te schimbi niciodată!
Rămân aici doar ca să văd ce-ţi face Deadbolt.
Ai 36 de ore.
Îl caut pe Neo.
N-am auzit de el.
Am ceva pentru el.
Un dar.
M-a eliberat.
Bine. Acum, cară-te.
- Cine era? - De unde ştiai că a fost cineva?
Ţi-a trimis asta.
A spus că l-ai eliberat.
E totul în ordine?
Întâlnirea s-a sfârşit. Retrageţi-vă spre ieşire. Vin agenţii.
Plecaţi!
- Salut, băieţi! - El e!
- Anomalia. - Începem?
- Da. E în continuare... - Un simplu om.
Upgrade-uri.
- A mers cum ne aşteptam. - Da.
Se întâmplă exact ca înainte.
Nu chiar.
- Ce s-a întâmplat? - Nu-mi dau seama.
Agenţii au apărut de nicăieri.
Apoi, codul a devenit ciudat. N-am mai văzut asemenea encriptări.
- Neo e teafăr? - Trebuia să-l fi văzut.
Unde e?
Face pe Superman.
Unde eşti?
Suntem Nebuchadnezzar. Cerem permisiunea să intrăm prin poarta 3.
Nebuchadnezzar, aici turnul de control.
Păstrează viteza actuală şi rămâi pe linie.
Am înţeles.
Turnul de control cere dezactivarea armelor la poarta 3.
Nebuchadnezzar e în zonă. Hai să-i deschidem.
Nebuchadnezzar, poţi intra pe poarta 3, la docul 7.
Am înţeles.
Uşa e deschisă, patul e făcut. Bine aţi venit acasă.
Nicăieri nu e ca aici.
Am înţeles. Turnul de control, pregătiţi închiderea porţii 3.
Nebuchadnezzar a sosit. E la docul 7.
Am înţeles.
Căpitane Mifune.
- Căpitane Morpheus. - Ai venit să mă pui sub arest?
Eu sunt aici ca să păstrez pacea. Comandantul Lock îţi cere...
...te roagă să mergi la el.
- Link. - Domnule?
- Nava să fie gata cât mai curând. - Am înţeles.
Ce e între ei?
Între Morpheus şi Lock?
- Niobe. - Căpitanul Niobe?
Înainte, era cu Morpheus. Acum e cu Lock.
Ce s-a întâmplat?
Morpheus s-a dus la Oracol. După aceea, totul s-a schimbat.
Da, are efectul ăsta.
Neo!
- Nu. - De unde ştie de fiecare dată?
N-are altă treabă?
Ştii ce se spune de viaţa pe care o salvezi.
Nu i-am salvat viaţa.
Salut, Neo!
Trinity. Link...
- Mă bucur că v-aţi întors. - Mulţumim. Şi noi ne bucurăm.
- Vrei să-ţi car eu aia? - Nu. Îmi pot căra singur sacul.
- Trinity? - Nu, mulţumesc.
Poţi lua astea.
Sigur.
La anul mă voi putea înrola.
- M-am hotărât. - Să ghicesc.
Vreau să mă înrolez pe Nebuchadnezzar.
Morpheus n-a acoperit celelalte posturi, în afară de al tău, Link.
Sunt sigur că a avut motivele lui, dar cred că aşa a fost să fie.
E soarta. Tu eşti motivul pentru care mă aflu aici, Neo.
Tu m-ai găsit pe mine.
Ştiu, dar tu m-ai adus aici. M-ai salvat.
Te-ai salvat singur.
- Morpheus. - Comandante Lock.
Am vrut să-ţi dau ocazia să dai explicaţii.
Nu ştiam că acţiunile mele au nevoie de explicaţii.
Ai primit un ordin direct să te întorci la Zion.
- M-am întors. - Ai cerut ca o navă să rămână în spate.
Aş fi rămas eu, dar trebuia să-mi reîncarc nava.
Deci recunoşti că ai încălcat un ordin direct.
Trebuie ca cineva să rămână în Matrix, ca să aştepte un semn de la Oracol.
Nu vreau să aud asta! Nu-mi pasă de oracole şi profeţii!
Îmi pasă de un singur lucru. Să nu las armata aceea să distrugă oraşul.
Pentru asta, soldaţii trebuie să-mi asculte ordinele.
Cu tot respectul cuvenit, oraşul poate fi salvat într-un singur fel.
Cum?
Neo.
Drăcie, Morpheus, nu toţi cred ceea ce crezi tu.
Credinţa mea nu are nevoie de încrederea altora.
Diseară e o întâlnire. Toată lumea vorbeşte. Mulţi sunt speriaţi.
Nimeni nu îşi aminteşte să fi văzut atâtea nave la un loc.
Se întâmplă ceva, nu? Ceva important.
Nu putem să-ţi spunem nimic, aşa că nu mă mai întreba.
Ce bine e acasă!
Voi recomanda Consiliului să fii eliberat din funcţie.
Ai acest prerogativ.
Dacă ar fi fost după mine, n-ai mai fi pus piciorul pe o navă în viaţa ta.
Atunci, sunt recunoscător că nu depinde de tine.
- Dle consilier Hamann. - Căpitane.
Consiliul m-a rugat să vorbesc diseară la adunarea de la templu.
Vom explica întoarcerea flotei şi zvonurile care circulă.
Oamenii trebuie să ştie ce se întâmplă.
Desigur, dle consilier.
Dar vă recomand să nu intraţi foarte mult în detalii.
Nu vrem să intre în panică.
Ai dreptate. Nimeni nu-şi doreşte panică.
Dar tu, căpitane? Care e sfatul tău?
Adevărul. Nimeni nu va intra în panică pentru că nu are de ce.
Armata nu va ajunge la porţile Zionului.
De ce eşti atât de sigur?
Gândiţi-vă ce am văzut.
În ultimele şase luni, am eliberat mai mulţi oameni decât în şase ani.
Atacul lor e un gest disperat.
Cred că profeţia se va împlini în curând, iar războiul se va sfârşi.
Sper să ai dreptate, căpitane.
Nu cred că e o chestiune de speranţă.
E doar o chestiune de timp.
Aici cobor eu.
Mai vorbim. Sper că nu prea curând.
Să mergem, Kid. Ei doi au treabă.
Te gândeşti la ce mă gândesc şi eu?
Da, dacă te gândeşti că liftul ăsta merge prea încet.
- În cât timp se încarcă Neb? - 24, poate 30 de ore.
Unii oameni aşteaptă o viaţă fără să audă o veste atât de bună.
Neo, te rog! Am un fiu, Jacob, la bordul lui Gnosis.
- Te rog, ai grijă de el. - Voi încerca.
Am o fiică pe Icarus.
Nu. Stai!
Nu-i nimic. Au nevoie de tine.
- Şi eu am nevoie de tine. - Ştiu.
Mai e timp.
- Unde e... Salut! - Unchiule Link!
Doamne!
Ce mari v-aţi făcut! Voi ar trebui să mă luaţi în braţe!
Bine?
Trebuie să colaborăm.
Unu, doi, trei, sus!
Doamne! Ce le dai să mănânce?
Hai, copii! Trebuie să plecăm.
Bună, Cas.
- Mă bucur că ai venit. - Şi eu mă bucur că am venit.
Ai grijă cu ea.
Nu îţi face griji pentru mine. El o s-o încaseze.
Afară! Plecaţi de aici.
Pa!
Ce o să încasez?
Toate navele au venit acasă de două sau chiar de trei ori mai des ca voi.
Hai, Zee. Credeam că ne-am înţeles.
O să ne înţelegem când te vei muta pe altă navă.
Nu pot face asta.
- De ce? - Ştii de ce.
Dacă Dozer ar fi ştiut ce voi simţi, nu te-ar fi rugat să faci asta.
Poate. Dar e prea târziu acum.
Am promis. Şi unele promisiuni nu pot fi luate înapoi.
- Nu e drept! - N-a spus nimeni că va fi.
Crezi că lui Cas i se pare drept că eu sunt aici, iar Dozer nu?
Mi-am pierdut doi fraţi pe nava aceea, Link.
Mă tem de ea.
Mă tem că te va lua şi pe tine.
Nu mă va lua.
- Cum îmi poţi spune asta? - Din cauza lui Morpheus.
Pentru ce mi-a spus. Mi-a spus că acum e momentul. Se va termina!
Morpheus e nebun!
Nici nu mă îndoiesc.
Dar Tank şi Dozer l-au crezut. Ştii ceva?
După ce am fost pe navă şi am văzut de ce e în stare Neo,
o să încep să cred şi eu.
Ai grijă, Link.
Te rog, ai grijă!
Au început?
Doar rugăciunea de început a consilierului Hamann.
În această seară, să le aducem laude acestor bărbaţi şi femei,
soldaţilor şi luptătorilor, soţilor şi soţiilor,
fraţilor şi surorilor şi copiilor noştri.
Să nu-i uităm pe cei pierduţi
şi să fim recunoscători pentru cei găsiţi,
care stau acum alături de noi.
Aş vrea să rog pe altcineva să încheie această rugăciune.
Cineva care n-a mai vorbit aici de multă vreme,
dar care vrea să spună ceva ce trebuie să auzim cu toţii.
Îl chem pe Morpheus.
Zion! Ascultă-mă!
Ceea ce mulţi din voi aţi auzit e adevărat.
Maşinile au strâns o armată.
Chiar acum, această armată se apropie de casa noastră.
Credeţi-mă când vă spun că ne aşteaptă clipe grele.
Dar, ca să putem fi pregătiţi, trebuie să uităm de frică.
Eu stau în faţa voastră şi nu mă tem.
De ce?
Pentru că eu cred în ceva în ce voi nu credeţi?
Nu!
Stau aici, fără teamă, pentru că îmi amintesc.
Îmi amintesc că nu sunt aici pentru drumul care mă aşteaptă,
ci pentru cel pe care l-am bătut deja.
Îmi amintesc că de o sută de ani ne luptăm cu maşinile.
Îmi amintesc că de 100 de ani şi-au trimis armatele să ne distrugă.
După un secol de război,
îmi amintesc ceea ce contează cel mai mult.
Suntem încă aici!
În seara asta vom trimite un mesaj acelei armate.
În seara asta vom zgudui peştera!
În seara asta, să facem ca sălile de oţel şi piatră să tremure.
Să ne audă din centrul pământului până la cerul cel negru.
În această seară, să-i facem pe ei să-şi amintească.
Aici suntem în Zion.
Şi nu ne temem!
Îmi amintesc.
Îmi amintesc că dansai.
Îmi amintesc că erai chiar bun.
Pe lumea asta, căpitane Niobe, sunt lucruri care nu se schimbă niciodată.
Niobe!
Unele se schimbă.
Scuzaţi-mă.
- Mi-a fost dor de tine. - Se vede.
Mă gândeam... Toată lumea e aici.
Vino cu mine.
Ce e, Neo?
Ce s-a întâmplat?
Îmi poţi spune.
Trinity...
Nu te teme.
Nu pot să te pierd.
Nu mă vei pierde.
Simţi asta?
Nu-ţi dau drumul.
Noapte bună, Zion.
Vise plăcute.
- Eşti întreg? - Voi supravieţui.
L-ai văzut pe agentul ăla? N-am mai văzut aşa ceva.
Nu mai contează. Tot ce contează e asta.
Tu primul.
- Dumnezeule! - Smith e suficient.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Vrei companie?
Dle consilier Hamann.
Nu vreau să te deranjez, dacă vrei să fii singur.
Nu. Cred că mi-ar prinde bine.
Bine.
Şi mie.
E frumos în seara asta.
Totul e calm.
Se pare că lumea doarme liniştită.
Nu chiar toată lumea.
Mie nu-mi place somnul.
Nu dorm niciodată mai mult de câteva ore.
Am dormit primii 11 ani din viaţă. Acum recuperez.
Dar tu?
Nu prea mai pot să dorm.
Ăsta e un semn bun.
Ce semn?
Că încă mai eşti om.
Ai fost la nivelul industrial?
Îmi place să mă duc noaptea acolo. E uimitor. Vrei să vezi?
Sigur.
Nimeni nu vine aici, decât dacă e vreo problemă.
Aşa sunt oamenii. Nimănui nu-i pasă cum merge, câtă vreme merge.
Îmi place aici.
Nu vreau să uit că oraşul supravieţuieşte mulţumită maşinilor.
Maşinile astea ne ţin în viaţă, iar altele vin să ne ucidă.
Interesant, nu?
Puterea de a da viaţă...
Şi puterea de a o lua.
- Noi avem aceeaşi putere. - Da, aşa este.
Uneori, mă gândesc la cei care au rămas conectaţi la Matrix.
Când mă uit la maşinile astea,
nu pot să nu mă gândesc că şi noi suntem conectaţi la ele.
Dar noi le controlăm pe ele, nu ele pe noi.
Sigur că nu. Cum ar putea.
Ideea e absurdă, dar te pune pe gânduri.
Ce este oare controlul?
Dacă vrem, le putem opri.
Desigur.
Asta e! Ai pus punctul pe "i". Ăsta e controlul!
Dacă vrem, le putem face fărâme.
Dar dacă facem asta, trebuie să ne gândim ce se va întâmpla
cu lumina, cu căldura şi cu aerul nostru.
Noi avem nevoie de maşini, iar ele au nevoie de noi.
Asta vreţi să spuneţi?
Nu spun nimic.
Bătrânii ca mine nu mai spun nimic.
De asta nu sunt tineri în Consiliu?
Bine spus.
De ce nu îmi spui la ce te gândeşti?
Sunt multe lucruri pe lume pe care nu le înţeleg.
Vezi maşina aceea?
Are legătură cu reciclarea resurselor de apă.
Habar nu am cum funcţionează.
Dar înţeleg motivul pentru care funcţionează.
Habar nu am cum faci ceea ce faci.
Dar cred că există un motiv.
Sper doar că vom înţelege acest motiv, până nu e prea târziu.
- Ballard. - E aici?
E de la Oracol.
Trebuie să plecăm.
Morpheus a spus că aşa se va întâmpla.
Nu ştiu.
Poate că profeţia e adevărată sau poate că nu e.
Tot ce ştiu e că nava are nevoie de un operator.
Acum, eu sunt acel operator.
Ştiu.
- Vreau s-o porţi. - Nu cred în aşa ceva.
Dar cred eu.
Mi-a purtat întotdeauna noroc.
Poate mi te va aduce şi pe tine.
Mă voi întoarce.
Îţi promit.
Orice ar fi, mă întorc acasă.
Ţine-l la tine.
Te rog. Pentru mine.
Bine.
- Neo! - Ce mama dracului?
Bane?
S-a întâmplat ceva?
Nu. N-am nimic.
Voiam doar să-ţi urez succes.
Mulţumesc.
La revedere.
Neo!
La fix! Mergi la Oracol?
Nu avem timp.
Vreau să-i dau ceva lui Neo.
E un dar, de la un orfan.
M-a pus să jur că ţi-l dau, înainte să pleci.
A spus că o să înţelegi tu.
Mulţumesc.
Tu ai permis plecarea lui Nebuchadnezzar?
Da.
- Mai sunt şeful apărării? - Desigur.
Eu cred că avem nevoie de toate navele, pentru a supravieţui.
Înţeleg.
Atunci, de ce le-ai dat voie să plece?
Pentru că eu cred că supravieţuirea noastră depinde de mai mult de atât.
Ai grijă.
Salut.
Ai venit la Oracol?
Cine eşti?
Sunt Seraph. Te duc eu la ea. Dar, mai întâi, trebuie să mă ierţi.
Pentru ce?
Pentru asta.
Bine.
Oracolul are mulţi duşmani.
- Trebuia să mă asigur. - De ce?
Că tu eşti Alesul.
Puteai să întrebi.
Nu. Nu cunoşti cu adevărat pe cineva, până nu te lupţi cu el.
Haide. Te aşteaptă.
Unde au dispărut?
Astea sunt căi de acces secundare?
Uşile programatorilor.
Cum funcţionează?
În compilatoare e ascuns un cod.
O poziţie deschide un port, iar altă poziţie deschide una din intrări.
Eşti programator?
Atunci ce eşti?
Eu apăr ceea ce e mai important.
Haide! Nu te muşc.
Vino încoace, să te văd.
Doamne, uită-te la tine!
Te-ai făcut frumos!
Cum te simţi?
Ştiu că nu dormi. Ajungem şi la asta.
Vino aici şi stai jos.
- Prefer să rămân în picioare. - Cum vrei.
Mi-a venit cheful să stau jos.
Ştiu.
Să vorbim întâi de lucrurile evidente.
Nu eşti om, nu?
E greu să găseşti ceva mai evident.
Eu cred că eşti un program din lumea maşinilor.
Şi el la fel.
Până acum, ai dreptate.
Dacă e adevărat, tu poţi face parte din sistem.
La un alt nivel de control.
Continuă.
Întrebarea care se pune e cum pot avea încredere în tine?
Bingo!
Fără îndoială, e complicat.
Vestea proastă e că n-ai cum să afli dacă vreau să te ajut sau nu.
Totul depinde de tine.
Trebuie să te hotărăşti dacă accepţi sau respingi ceea ce îţi voi spune.
O bomboană?
Ştii deja dacă o voi lua?
N-aş fi cine ştie ce oracol dacă n-aş şti.
Dar dacă ştii deja, eu cum mai pot alege?
Tu n-ai venit aici să alegi. Ai ales deja.
Ai venit să înţelegi de ce ai făcut această alegere.
Credeam că ţi-ai dat seama până acum.
- De ce eşti aici? - Din aceleaşi motive.
Îmi plac bomboanele.
De ce ne ajuţi?
Fiecare îşi face treaba lui.
Pe mine mă interesează un singur lucru. Viitorul.
Crede-mă, ştiu că nu putem ajunge decât împreună acolo.
- Mai sunt şi alte programe ca tine? - Nu ca mine, dar...
Uite.
Vezi păsările acelea?
La un moment dat, a fost scris un program care să le controleze.
Sunt programe care controlează copacii, vântul,
răsăritul şi apusul. Sunt programe peste tot.
Cele care fac ceea ce trebuie, sunt invizibile.
Nu ştii că sunt acolo.
Dar celelalte...
Auzi tot timpul de ele.
N-am auzit de ele.
Ba da.
De fiecare dată când cineva a văzut o fantomă sau un înger.
Fiecare poveste despre vampiri, vârcolaci sau extratereştri
e o urmare a asimilării de către sistem
a unui program care nu face ce trebuie.
Programe care sabotează programe.
De ce?
Au motivele lor.
De obicei, un program alege exilul când se confruntă cu ştergerea.
Şi de ce să fie şters?
Poate are erori.
Poate a fost creată o versiune mai bună. Se întâmplă mereu.
Atunci când se întâmplă asta, programul se ascunde aici
sau se întoarce la Sursă.
- Serverul maşinilor. - Da.
Acolo trebuie să mergi.
Acolo se sfârşeşte drumul Alesului.
Ai văzut-o în visele tale, nu-i aşa?
O uşă făcută din lumină.
Ce se întâmplă când intri?
O văd pe Trinity.
Şi se întâmplă ceva.
Ceva rău.
Începe să cadă.
Apoi mă trezesc.
O vezi murind?
Nu.
Ai darul, Neo.
Priveşti o lume lipsită de timp.
Atunci, de ce nu pot vedea ce i se întâmplă?
Nu putem vedea mai departe de alegerile pe care nu le înţelegem.
Adică va trebui să decid dacă Trinity trăieşte sau nu?
Nu. Ai ales deja.
Acum trebuie să înţelegi.
Nu.
Nu pot face asta.
Va trebui.
- De ce? - Pentru că tu eşti Alesul.
Dacă nu pot?
Dacă dau greş?
Zion va cădea.
Timpul a expirat.
Ascultă-mă! Poţi salva Zionul dacă ajungi la Sursă,
dar ai nevoie de Făuritorul de chei.
Făuritorul de chei?
A dispărut acum ceva timp. Până de curând, nu mai ştiam de el.
E prizonierul unui program periculos, unul din cele mai vechi.
Se numeşte Merovingian. Nu-l va lăsa să plece de bună voie.
- Ce vrea? - Ce vor toţi oamenii puternici?
Mai multă putere.
Să fii acolo la ora potrivită şi vei avea o şansă.
Trebuie să plecăm.
De fiecare dată când ne întâlnim, nu am decât veşti proaste.
Îmi pare rău. Serios.
Dar, dacă te ajută cu ceva,
m-ai făcut să cred.
Succes, puştiule!
Dle Anderson!
Ai primit pachetul de la mine?
- Da. - Bine.
Smith?
Nu are semnătura unui agent.
- Te surprinde să mă vezi? - Nu.
- Atunci, ştii. - Ce să ştiu?
Despre legătura dintre noi.
Nu înţeleg cum s-a întâmplat.
Poate că o parte din tine a rămas întipărită în mine.
Ceva s-a suprasrcris sau s-a copiat.
În momentul ăsta nu mai contează.
Contează doar că toate s-au întâmplat cu un motiv anume.
Care e acel motiv?
Te-am ucis, dle Anderson. Te-am văzut murind.
Cu o oarecare satisfacţie, aş putea spune.
Apoi s-a întâmplat ceva ce ştiam că e imposibil, dar totuşi s-a întâmplat.
M-ai distrus, dle Anderson.
După aceea, am aflat regulile şi am înţeles ce trebuie să fac,
dar n-am făcut.
N-am putut. A trebuit să rămân. Să încalc ordinul.
Acum sunt aici din cauza ta, dle Anderson.
Din cauza ta, nu mai sunt agent al sistemului.
Din cauza ta, m-am schimbat. M-am deconectat.
Sunt un alt om, ca să spun aşa. Ca şi tine, aparent liber.
Felicitări.
Mulţumesc.
Dar, după cum ştii, aparenţele pot fi înşelătoare.
Asta mă aduce înapoi la motivul venirii mele.
Nu suntem aici pentru că suntem liberi, ci pentru că nu suntem liberi.
Nu avem motiv să fugim şi nici un scop pe care să-l negăm.
Ştim amândoi că, dacă n-ar fi un scop, noi n-am exista.
Acest scop ne-a creat.
El ne uneşte.
Scopul ne împinge.
- Ne ghidează. - Ne conduce.
Scopul ne defineşte.
Scopul ne leagă.
Suntem aici din cauza ta, dle Anderson.
Am venit să luăm ceea ce ai încercat tu să ne iei.
Scopul.
- Ce se întâmplă? - Nu ştiu.
Aşa. Se va termina în curând.
- Tu? - Da, eu.
Eu. Eu!
Şi eu.
Mai mulţi.
E inevitabil.
Pleacă de acolo!
Eşti teafăr?
- Era Smith. - Da.
- Sunt mai mulţi? - Mult mai mulţi.
Cum e posibil?
Nu ştiu.
A găsit o modalitate de a se copia.
Asta ţi-a făcut?
Nu ştiu ce făcea, dar ştiu ce am simţit.
Ce?
Mă simţeam de parcă eram înapoi în holul acela.
Simţeam că mor.
Maşinile ocolesc sistemul de apărare.
Dar cred că vor trece prin anumite conducte, pentru a le controla.
Aceste intersecţii sunt cruciale,
pentru că sunt vulnerabile unui contraatac.
Deşi s-a sugerat că e acelaşi gen de atac de care ne apărăm de mulţi ani,
eu avertizez Consiliul.
Este cea mai mare ameninţare cu care ne-am confruntat vreodată.
Dacă nu acţionăm în consecinţă, nu vom supravieţui.
Comandante Lock, Consiliul ştie cât de serios este acest atac.
Ai permisiunea noastră să pregăteşti apărarea cum consideri tu.
Mulţumesc.
Totuşi, vrem să ştim dacă ai veşti de la Nebuchadnezzar.
Nu. Nici o veste.
Atunci, să fie trimisă o navă pentru a afla ce s-a întâmplat cu Alesul.
Aş vrea să pot,
dar cred că nu mai putem pierde încă o navă.
Ba da, dle comandant, dacă e nevoie.
Poate dura zile întregi până să-i găsească.
- Atunci, trimite două. - E o nebunie!
Ai grijă, dle comandant.
Vă rog să îmi iertaţi ieşirea.
Dar vreau să înţeleg decizia Consiliului.
Nu trebuie să înţelegi ca să îndeplineşti ordinul.
Dacă îmi cereţi să trimit doi căpitani...
Nu e nevoie să îi trimiţi. Căpitanii pot decide singuri.
Consiliul cere doi voluntari pentru găsirea lui Nebuchadnezzar.
Găsim doi comandanţi care să ne îndeplinească cererea?
Căpitanul Soren, de pe Vigilant.
Ai înţeles gravitatea situaţiei, căpitane Soren?
Da, doamnă.
Mulţumesc, căpitane.
Altcineva?
- Căpitane, ar trebui să mergem noi. - Ce? Ai înnebunit?
Taci, Bane. Altfel te fac eu să taci.
Nimeni altcineva?
Oricui îi e greu să îşi rişte viaţa, mai ales dacă nu înţelege motivele.
Căpitanul Niobe de pe Logos.
Poftim?
Mulţumesc, căpitane Niobe.
Comandante Lock, ai primit ordinele. Consiliul se retrage.
Ce faci?
Ceea ce pot.
De ce?
Pentru că unele lucruri nu se schimbă, Jason. Altele, da.
Ce vezi?
E ciudat. Codul e schimbat.
- Encriptat? - Poate.
E de bine sau de rău?
Parcă fiecare etaj ar fi plin de explozibil.
E de rău.
Începem.
Am venit să vorbim cu Merovingian.
Desigur. Vă aşteaptă.
Urmaţi-mă.
Iată-l, în sfârşit!
Neo. Alesul în persoană.
Nu?
Şi legendarul Morpheus.
Şi Trinity, desigur...
Am auzit atât de multe de voi. E o onoare. Luaţi loc.
Ea e soţia mea, Persephone.
Vreţi să mâncaţi? Să beţi?
Desigur, multe sunt nişte copii, de dragul aparenţelor.
Nu, mulţumesc.
Desigur. Cine are timp?
Desigur, dacă nu ne acordăm puţin timp, cum îl putem avea?
Château Haut-Briond, 1959. Minunat vin. Iubesc vinul franţuzesc.
Aşa cum îmi place şi limba franceză.
Am asimilat toate limbile. Franceza e favorita mea. O limbă fantastică,
mai ales la înjurături.
E ca şi cum te-ai şterge la fund cu mătase. Îmi place.
Ştii de ce suntem aici?
Eu fac trafic de informaţii. Ştiu tot ce pot afla.
Întrebarea este, voi ştiţi de ce sunteţi aici?
Îl căutăm pe Făuritorul de chei.
Da, aşa este. Făuritorul de chei.
Dar nu acesta este motivul. Nu este acel "de ce".
Făuritorul de chei, prin natura lui, este un mijloc, nu un scop.
Dacă îl cauţi, înseamnă că vrei să te ajute într-un scop.
Ştii răspunsul la întrebarea asta.
Dar tu îl ştii?
Crezi că îl ştii, dar nu e aşa.
Ai venit pentru că ai fost trimis aici.
Ţi s-a spus să vii aici şi te-ai conformat.
Desigur, aşa e peste tot.
Există o singură constantă, una universală.
Este singurul adevăr real.
Cauzalitatea.
Acţiune şi reacţiune. Cauză şi efect.
- Totul începe cu alegerea. - Nu. Greşit!
Alegerea e o iluzie creată de cei care au puterea pentru cei care n-o au.
Priviţi-o pe femeia aceea.
Doamne! Uitaţi-vă la ea!
Îi mişcă pe toţi cei din jurul ei.
Atât de evidentă, de burgheză, de plicticoasă...
Dar aşteptaţi.
Priviţi. I-am trimis un desert.
Un desert special.
L-am scris chiar eu.
Începe simplu.
Fiecare linie a programului are un alt efect.
Ca poezia.
Mai întâi, un fior. Inima începe să-i bată.
Vezi, Neo?
Nu înţelege. De ce?
De la vin? Nu.
Atunci ce este? Care e motivul?
În curând, nu va conta.
În curând motivul va dispărea.
Nu va mai conta decât sentimentul.
Asta e natura universului.
Ne luptăm cu ea, o negăm, dar e o minciună.
În spatele echilibrului aparent,
adevărul este că suntem complet...
...scăpaţi de sub control.
Cauzalitatea. Nu putem fugi de ea. Suntem sclavii ei.
Singura noastră speranţă e să o înţelegem.
Să înţelegem acel "de ce".
Asta ne separă pe noi de ei.
Pe mine de tine.
Aceasta e adevărata sursă a puterii. Fără ea, nu ai nimic.
Aşa aţi venit voi la mine. Fără "de ce". Fără putere.
Altă verigă a lanţului.
Dar nu vă temeţi.
Am văzut cât de bine respectaţi ordinele,
vă voi spune eu ce să faceţi.
Fugiţi la ghicitoare şi transmiteţi-i mesajul meu:
Nu mai are mult timp.
Am treburi importante, aşa că vă spun adio şi la revedere.
Nu s-a terminat.
Ba da.
Făuritorul de chei e al meu şi nu am de ce să vi-l dau.
N-am nici un motiv.
Unde pleci?
Te rog, ma chérie. Suntem cu toţii victime ale cauzalităţii.
Am băut prea mult vin. Trebuie să mă uşurez.
Cauză şi efect.
Dacă mă atingi, mâna aia nu va mai atinge altceva.
N-a mers prea bine.
Eşti sigur că Oracolul nu ţi-a mai spus şi altceva?
- Da. - Poate am greşit undeva.
Sau poate n-am făcut ceva.
Nu. Ceea ce s-a întâmplat nu se putea întâmpla altfel.
De unde ştii?
Încă mai trăim.
Dacă îl vreţi pe Făuritor, urmaţi-mă.
Afară!
M-am săturat de tâmpeniile lui. Numai aşa o ţine.
Dobitoc înfumurat.
Acum multă vreme, când am venit aici, era cu totul altfel.
El era cu totul altul.
Era ca tine.
Îţi dau ceea ce vrei, dar trebuie să-mi dai ceva în schimb.
Ce?
Un sărut.
Poftim?
Vreau să mă săruţi ca şi cum ai săruta-o pe ea.
- De ce? - O iubeşti. Ea te iubeşte.
Se vede în ochii voştri.
Acum multă vreme, ştiam şi eu cum e.
Vreau să-mi amintesc.
Vreau să asimilez. Asta e tot.
Doar o mostră.
- Ia o mostră din asta. - Trinity!
Atâtea emoţii pentru un lucru mic. E doar un sărut.
De ce am avea încredere în tine?
Dacă nu vi-l dau pe Făuritor, mă poate împuşca.
Bine.
Dar fă-mă să cred că sunt ea.
Bine.
Penibil. Las-o baltă.
Stai.
Bine.
Da.
Asta e!
Te invidiez. Dar aşa ceva nu poate dura.
Veniţi cu mine.
Iarăşi?
Nu-i nimic, băieţi. Sunt cu mine.
Ei lucrează pentru soţul meu.
Ei îi fac treaba murdară. Sunt foarte buni şi loiali.
Nu-i aşa, băieţi?
Da, stăpână.
Sunt dintr-o versiune mult mai veche a lui Matrix.
Dar, ca mulţi alţii, făceau mai multe probleme decât rezolvau.
Soţul meu i-a păstrat pentru că sunt greu de distrus.
Câţi oameni au gloanţe de argint în pistol?
Fugi să îi spui soţului meu ce am făcut, sau stai aici şi mori.
E în toaleta femeilor.
Repede!
Numele meu e Neo.
Da. Eu sunt Făuritorul de chei.
Te aşteptam.
Doamne! Persephone, cum ai putut face asta? M-ai trădat!
Cauză şi efect, iubitule.
Cauză? Nu există nici o cauză! Ce cauză?
Cauză? Ce spui de rujul de pe tine?
Ruj?
Ruj? Ce tâmpenii spui, femeie? Nu am ruj!
Nu te-a sărutat pe gură, iubitule.
Femeie, asta nu e nimic!
E un simplu joc!
Şi ăsta e tot un joc.
Distracţie plăcută.
Bine.
Să aflăm unde duce.
Voi doi prindeţi-l pe Făuritor.
Frumos.
Nu mă pot întoarce.
Mă ocup eu de ei.
Tu te ocupi de noi?
Predecesorii tăi erau mult mai respectuoşi.
Bine, eşti iscusit.
Omorâţi-l!
Vedeţi? E doar un om!
Drăcia dracului, femeie! O să mă distrugi!
Ascultă bine ce îţi spun, băiete.
Le-am supravieţuit celorlalţi şi îţi voi supravieţui şi ţie!
- Unde pleci? - Pe alt drum. Întotdeauna mai e unul.
Închide-o! Repede!
Se poate mai repede?
Fugiţi!
Pleacă de lângă uşă.
O să plăteşti pentru asta!
Ca nou.
Lasă arma!
Rămâi cu el.
- Dar Neo? - Se descurcă singur.
Treci în spate!
Rahat!
- Operatorul. - Unde sunt?
N-o să-ţi vină să crezi, dar eşti tocmai în munţi.
- Serios? - Mai durează până găsesc...
- Rahat! - Ce e?
Gemenii i-au atacat pe Morpheus şi Trinity, iar eu n-am găsit ieşirea.
- Unde sunt? - În mijlocul oraşului, la 800 km sud.
- Operatorul. - Scoate-ne de aici, Link.
- Nu va fi uşor. - Ştiu. Suntem în reţeaua principală.
Cea mai apropiată ieşire e pe podul Winslow.
Pe autostradă?
- Bine. O să ajungem. - Ar trebui să... Ai grijă în spate!
Trage!
Jos!
Ţineţi-vă bine!
Situaţia se înrăutăţeşte.
Te uiţi şi tu?
Aţi fost daţi în urmărire. Se îndreaptă 8 maşini spre voi.
Ai vreo sugestie?
Dreapta!
Dreapta, acum!
Veţi găsi un tunel care dă înspre 101.
Sigur vreţi pe autostradă? E periculoasă. În 14 ani...
Ce ţi-am spus?
Da, am încredere. Podul Winslow. Vă aştept.
Bravo!
Mi-ai spus să nu intru pe autostradă.
- Aşa este. - Ai spus că e sinucidere curată.
Să sperăm că m-am înşelat.
- Operatorul. - Sunt Niobe.
Am fost trimişi să vă căutăm.
- Vreau să vorbesc cu Morpheus. - Crede-mă, are nevoie de voi.
- Unde e? - Luaţi-vă după sirene.
- I-am prins! - Exilatul e principala ţintă.
Mişcă!
- Începem să ne enervăm. - Da.
Trinity!
Scoate-l de aici!
Haide!
Striveşte-l!
Morpheus!
N-are nimic. Mergi mai departe.
Hai!
Învaţă-mă să pornesc o motocicletă fără cheie.
Nici o problemă. Curs rapid de...
Stai!
Nu mai e nevoie.
Eşti folositor.
Urcă.
- Nu prezintă nici un interes. - Găseşte-l pe exilat.
I-am găsit.
Jos!
Te-am prins!
E bună!
Nu mai eşti util.
Facem doar ceea ce trebuie să facem.
Atunci, tu mai trebuie să faci ceva.
Să fii şters.
Fă-l zdrenţe!
Neo, dacă eşti acolo, mi-ar prinde bine o mână de ajutor.
Ce e asta?
Aşa!
Am primit confirmarea de la Icarus.
Primele două nave sunt pregătite de contraatac.
Bine.
Vreo schimbare?
Au dat de nişte minereu de fier care i-a mai încetinit.
- Cât? - Cam o oră.
Mai au puţin peste nouă ore.
Da.
E o clădire.
În ea, e un etaj la care nu ajunge nici un lift şi nici o scară.
Etajul e plin de uşi.
Aceste uşi duc în multe locuri.
Locuri ascunse.
Dar una e specială.
Una duce la Sursă.
Clădirea e apărată de un sistem bine pus la punct.
Orice alarmă declanşează bomba.
Bombă? A spus bombă?
Dar, ca orice sistem, are şi puncte slabe.
Sistemul e bazat pe regulile clădirii.
Un sistem construit peste altul.
Curentul electric.
Dacă pică unul, pică şi celălalt.
Fără curent, nu sunt alarme.
Ar trebui să tai curentul unui cartier întreg.
Nu unul. 27.
27 de cartiere?
E o centrală.
Trebuie distrusă.
Sigur are un sistem de siguranţă.
Da, are un sistem de siguranţă.
Trebuie accesată reţeaua centrală.
Sistemul de urgenţă trebuie dezactivat.
Şi de ce ai nevoie de noi?
Neo le poate distruge mult mai uşor.
- Nu are timp. - De ce?
Dacă uşa e neapărată, conexiunea este întreruptă.
Dar pentru asta, trebuie stabilită alta.
Cât durează?
Exact 314 secunde.
Puţin peste cinci minute.
Asta este fereastra.
Numai Alesul poate deschide uşa,
şi numai în acest interval de timp.
De unde ştii toate astea?
Ştiu pentru că trebuie să ştiu.
E scopul meu.
E motivul pentru care sunt aici. Motivul pentru care suntem cu toţii aici.
Ştiu că ai ceva.
Nu trebuie să-mi spui.
Vreau să ştii că sunt cu tine.
Trebuie să acţionaţi ca unul.
Nu poate strica.
Dacă eşuează unul, eşuează toţi.
La miezul nopţii se schimbă tura la paza ambelor clădiri.
Vom ataca la miezul nopţii.
Numără oile acasă. De ce? Aici primesc şi bani.
Au intrat.
- Cât timp? - 12 minute.
Rahat!
Am luptat toată viaţa.
Cred că în seara asta războiul se poate sfârşi.
Seara asta nu e o întâmplare.
Nu există întâmplări.
Nu suntem aici din întâmplare. Eu nu cred în întâmplare.
Când am trei obiective, trei căpitani şi trei nave,
nu văd o întâmplare.
Eu văd providenţa.
Văd scopul.
Eu cred că am fost sortiţi să fim aici.
E destinul nostru.
Cred că în seara asta vom afla cu toţii
scopul pentru care trăim.
Vreau să te rog ceva, dar nu ştiu cum.
Îţi promit că, dacă se poate, te voi asculta.
Dacă te-aş ruga să nu te bagi?
Indiferent de ce s-ar întâmpla.
Nu intra în Matrix.
De ce?
Te rog.
Bine.
Ce e?
Morpheus, nu pot să nu mă întreb dacă te înşeli.
Dacă profeţia asta e o mare prostie?
Atunci, mâine vom fi morţi.
Dar cu ce e diferită ziua asta de alta?
E război.
Noi suntem soldaţi.
Moartea poate veni în fiecare clipă.
Oriunde.
Suntem atacaţi!
Gândiţi-vă la alternativă.
Dacă am dreptate? Dacă profeţia e adevărată?
Dacă războiul se poate termina mâine?
Nu merită să luptăm pentru asta?
Nu merită să murim?
- Cât? - Trei minute.
Încă puţin.
Am terminat.
Găseşte-i pe ceilalţi.
Am găsit-o pe Niobe. Sunt la centrală.
Dar Soren?
Sunt încă înăuntru, dar...
Nu se mişcă.
Gata. Să mergem!
Cheamă-l pe Neo!
I-am pierdut. Au intrat.
Dar sistemul?
Totul e operaţional. Sistemul de urgenţă trimite curent.
Doamne!
Dacă deschid uşa, totul se va termina.
Ba nu!
Ce faci? Trinity!
N-am de gând să stau şi să mă uit cum mor!
Ai mai puţin de cinci minute.
Cinci minute îmi ajung să distrug toată clădirea.
- Mai e mult? - E aici.
Îmi pare rău, aici se termină drumul.
Cred că e cel mai urât hack pe care l-am făcut.
Mai aproape nu te pot duce. Ţi-ar prinde bine nişte aripi.
- Operatorul. - Am intrat.
Mergi la etajul 65.
Pari surprins să mă revezi, dle Anderson.
Asta e diferenţa dintre noi. Eu te aşteptam.
- Ce vrei, Smith? - Încă nu ţi-ai dat seama?
Îţi foloseşti toţi muşchii, mai puţin cel care contează.
Vreau exact ce vrei şi tu.
Vreau totul.
Inclusiv un glonţ din pistolul ăsta?
Trage!
Partea cea mai frumoasă e că suntem atât de mulţi.
Doamne! Ce s-a întâmplat aici?
Stai pe loc, cucoană!
- Dacă nu ne poţi învinge... - Alătură-ni-te!
Morpheus!
Nici un semn de la ei. Mai au doar două minute.
Un minut.
Haide!
Hai!
Te rog!
Ucideţi-i!
Au intrat! Nu-mi vine să cred.
Aşa trebuia să se întâmple.
Morpheus, uşa aceea te va duce acasă.
Tu ştii pe care uşă să intri.
Grăbeşte-te, Neo.
Trinity vine cam multă lume spre tine.
Bună ziua, Neo.
Cine eşti?
Eu sunt Arhitectul.
Eu am creat Matrix. Te aşteptam.
Ai multe întrebări şi, deşi conştiinţa ta s-a modificat,
rămâi în continuare uman.
De aceea, vei înţelege unele răspunsuri, dar nu pe toate.
Ca urmare, prima ta întrebare poate fi cea mai pertinentă.
Dar nu îţi dai seama că e şi cea mai puţin relevantă.
De ce sunt aici?
Viaţa ta este urmarea unei ecuaţii eronate,
ce a rămas de la programarea Matrixului.
Eşti efectul unei anomalii pe care, în ciuda eforturilor mele,
nu am reuşit s-o elimin
dintr-un program care e, de altfel, o armonie a preciziei matematice.
Deşi rămâne o problemă pe care mă chinui să o evit,
nu e neaşteptată şi deci poate fi oarecum controlată.
Acest fapt te-a adus, inevitabil, aici.
- Nu mi-ai răspuns la întrebare. - Aşa este.
- Interesant. - Ai fost mai rapid decât ceilalţi.
Ceilalţi? Care? Câţi?
Matrix e mai vechi decât crezi.
Prefer să îi măsor vârsta în funcţie de apariţia anomaliilor.
Ca urmare, eşti a şasea versiune.
Există doar două explicaţii posibile.
Ori nu mi-a spus nimeni,
ori nu ştie nimeni.
Exact.
După cum văd că ai înţeles, anomalia e din sistem
şi creează fluctuaţii chiar şi în cele mai simple ecuaţii.
Nu mă poţi controla! Eşti mort! Te distrug!
Alegerea... Problema e alegerea.
Primul Matrix era perfect.
O operă de artă. Fără defect! Sublim!
Un triumf egalat doar de monumentalul său eşec.
Acum am început să înţeleg că era condamnat de la început,
ca urmare a imperfecţiunii fiinţei umane.
De aceea, l-am reprogramat pornind de la istoria voastră,
ca să reflecte mai bine grotescul naturii voastre.
Totuşi, am eşuat din nou.
Atunci am înţeles că nu puteam afla răspunsul,
pentru că trebuia să fiu ori mai puţin ager la minte,
ori mai puţin dornic să ating perfecţiunea.
De aceea, răspunsul a fost găsit de altcineva, un program intuitiv,
creat iniţial pentru a cerceta unele aspecte ale psihicului uman.
Dacă eu sunt tatăl lui Matrix,
ea este, fără îndoială, mama lui.
- Oracolul. - Te rog!
A găsit o soluţie în care 99% dintre subiecţii testaţi
au acceptat programul, cu condiţia să poată alege,
chiar dacă aveau conştiinţa alegerii doar în Sinele lor.
Deşi sistemul a funcţionat, era fundamental eronat,
ducând astfel la apariţia unei anomalii în sistem care,
dacă nu era controlată, îl putea ameninţa în întregime.
Lăsaţi neobservaţi, cei care au refuzat programul, deşi puţini,
măreau probabilitatea producerii unui dezastru de proporţii.
E vorba de Zion.
Eşti aici pentru că Zion e pe cale să fie distrus.
Toţi locuitorii săi vor fi ucişi, iar oraşul va fi distrus.
Tâmpenii!
Negarea e cea mai previzibilă reacţie umană.
Stai liniştit.
Va fi a şasea oară când îl distrugem.
Suntem din ce în ce mai eficienţi.
Următorul obiectiv al Alesului este să se întoarcă în Sursă,
permiţând reintroducerea unei părţi din codul său în programul iniţial,
după care va trebui să aleagă din Matrix
23 de oameni, 16 femei şi 7 bărbaţi, care să reconstruiască Zion-ul.
Neîndeplinirea acestui obiectiv va duce la o eroare fatală de sistem
şi la moartea tuturor celor conectaţi la Matrix.
Dacă adăugăm şi distrugerea Zion-ului,
rezultatul va fi dispariţia rasei umane.
Nu vei permite asta! Aveţi nevoie de oameni ca să supravieţuiţi.
Sunt unele forme de supravieţuire pe care le putem accepta.
Chestiunea cea mai importantă este dacă poţi să-ţi asumi răspunderea
pentru dispariţia întregii omeniri.
E interesant să-ţi văd reacţiile.
Predecesorii tăi erau proiectaţi pe o logică similară,
o afirmaţie probabilă menită să-ţi creeze o afinitate pentru umanitate,
care să te ajute să-ţi împlineşti menirea de Ales.
Ceilalţi simt acest lucru într-o formă mai generalizată,
în timp ce existenţa ta este mult mai dependentă de iubire.
Trinity!
Apropo, ea a intrat în Matrix
ca să îţi salveze viaţa, cu preţul propriei sale vieţi.
Nu!
Astfel, ajungem în sfârşit la momentul adevărului,
în care eroarea fundamentală este exprimată complet,
iar anomalia devine atât sfârşit, cât şi început.
Există două uşi.
Cea din dreapta duce la Sursă şi la salvarea Zion-ului.
Cea din stânga duce înapoi în Matrix,
la ea şi, implicit, la dispariţia speciei voastre.
Aşa cum foarte bine ai spus, e o problemă de alegere.
Dar noi ştim deja ce vei face. Nu-i aşa?
Deja pot să văd reacţia în lanţ,
precursorii chimici care generează o emoţie
special creată pentru a fi mai puternică decât logica şi raţiunea.
O emoţie care te-a orbit deja în faţa adevărului simplu şi clar:
ea va muri acolo, iar tu nu poţi face nimic ca să împiedici asta.
Speranţa... Este chintesenţa iluziilor întregii omeniri
şi, în acelaşi timp, sursa puterii şi a slăbiciunii voastre.
În locul tău, aş spera să nu ne mai întâlnim vreodată.
Nu ne vom mai întâlni.
Avem o problemă gravă, domnule.
Nu...
Ce-a fost asta?
N-am văzut ceva care să se mişte atât de repede.
Să fiu al dracului! A prins-o!
A trebuit.
Ştiu.
Glonţul a rămas înăuntru.
Nu mă lăsa acum!
Îmi pare rău.
Trinity!
Ştiu că mă auzi.
Nu-ţi dau drumul.
Nu pot!
Te iubesc prea mult!
Nu mai rezist!
Acum suntem chit.
Nu înţeleg. Totul a fost făcut aşa cum trebuia.
Când Alesul ajunge la Sursă, războiul se termină.
- Se va termina în 24 de ore. - Ce?
Dacă nu facem ceva în 24 de ore, Zion-ul va fi distrus.
- Ce? - De unde ştii asta?
- Mi s-a spus că se va întâmpla aşa. - Cine ţi-a spus?
Nu contează. L-am crezut.
- Imposibil. Profeţia... - O minciună.
Profeţia a fost o minciună.
Alesul nu trebuia să oprească nimic.
Era doar o altă formă de control.
Nu te cred!
Ai spus-o chiar tu.
Cum poate fi profeţia adevărată, dacă războiul nu s-a terminat?
Îmi pare rău.
Ştiu că nu îţi e uşor să auzi asta,
dar îţi jur că e adevărul.
Ce facem?
Nu ştiu.
Nu!
Ce fac?
Nu sunt în raza EMP-ului.
E o bombă.
Trebuie să plecăm. Acum!
Am avut un vis...
Dar acum am rămas fără el.
Vin!
Haide, Morpheus!
- Nu avem timp. - Trebuie să încercăm.
Haide!
- Ceva s-a schimbat. - Ce?
Le simt.
Neo!
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu.
E Hammer.
E în comă.
Dar semnele vitale sunt stabile.
Şi tu?
N-am nimic.
Ţi-ar prinde bine puţină odihnă.
Nu. Stau cu el.
Lock a avut dreptate.
A ghicit că maşinile vor tăia căile principale de acces.
Credea că un contraatac le va surprinde.
Suna bine.
Am crezut că are o şansă, până când cineva a dat-o în bară.
A fost declanşat un impuls electromagnetic înainte să ajungem.
Cinci nave au fost scoase din luptă pe loc.
Când au intrat maşinile, n-a fost o bătălie, ci un măcel.
A fost un accident? Un defect?
Nu ştie nimeni.
- Ba ştie cineva. - Cine?
După ce maşinile au terminat cu noi, au săpat mai departe.
Am căutat repede nişte supravieţuitori.
Aţi găsit unul.
Unul singur.
VA CONTINUA...