Početi ispočetka.
Par pitanja...
Zadržite pasoš.
Možete li potpisati ovdje?
Ovdje? - Da, tu.
Kakva lijepa penkala!
Parker?
Ne, Mon Blank...
Hoćete li ostati sa nama duže?
Gospodine Albahara?
Nekoliko dana.
Nisam baš siguran.
Volio bih... ako je moguće...
Sobu sa pogledom na more.
Naravno!
Dajte mi to! Dat ću vam najbolju sobu.
Prekrasan pogled!
Vidjet ćete.
Ništa ne brinite.
Na usluzi smo vam.
Izvinite me...
Eto me tamo za par minuta.
Naravno.
Da vidimo.
Nacionalnost?
Amerikanac? - Da, Amerikanac.
Adresa... San Francisko.
Fantastičan grad!
Union Skver...
Kineska četvrt...
Ribarsko Pristanište...
Dobro jutro, Gospodine. Da li ste fino spavali?
Prijatan dan.
San Francisko...
Sa njegovim visokim brdima...
...žičarama...
Kakav grad!
Jeste li bili tamo?
Ne, nažalost... Kakva šteta!
Ali često ga viđam u filmovima...
Ne bih da se hvalim, ali čitao sam jednom...
Čitao sam neke stvari o situaciji tamo...
Soba 302 za Gospodina Albaharu.
Izvolite vaš pasoš.
Ako vam zatreba nešto, obratite mi se.
Hervasio Losada, manadžer, vama na usluzi.
Hvala vam. - Hvala vama.
Dozvolite mi da kažem...
Svi mi vam stojimo na raspolaganju.
Hotel Asturija...
Zdravo, Don Hose Luis. Tu je naravno.
Uđite.
Toalet...
Kupatilo...
Hoćete da otvorim prozor?
Svejedno je, dolari ili pezete.
Fino, onda. Pezete i dolari.
Zovite me ako vam zatreba nešto.
Hoću.
Vaš ključ.
Naravno da je slaba!
Izgladnjuje se da bi smršala.
Živi na čaju!
Ništa drugo osim čaja!
"Upravo ću popiti jednu šoljicu čaja."
Odbija da jede bilo šta drugo.
Trenutak, molim.
Ne želi me slušati.
Čaj, uvijek samo čaj.
Rezultat: Nikad ne dolazi da radi.
Moram prekinuti.
Ona je tvoja kćerka.
Pa sad... Zašto si se onda udala?
Mi usidjelice nemamo te probleme.
Pozvat ću te kasnije.
Divna je, zar ne?
To je pitanje života i smrti.
Molim te nemoj reći ne...
Moramo plesati naredni ples.
Moj Bože, to si ti...
Mislim da smo mi bili prvi koji su radili te stvari.
Ovdje, a i posljednji.
Kako je to sve počelo?
Krenulo je od filma što smo gledali. - Tako je počelo?
Da. Film je o Južnom moru
gdje se ljudi kupaju goli.
Sjećam se da je "Crvenokosi" rekao:
"Vi djevojke to nikad nećete uraditi
čak i da živite kroz deset reinkarnacija, nećete ni onda."
U pravu si.
Onda sam ja rekla:
"Hoćeš li kladiti u to?" Smijao se.
Rekla sam: "Noćas".
"U redu." "Na Perlora plaži."
Tamo si bila ti i ona plavokosa djevojka...
Margarita.
I Kovina, ona sa talasastom kosom.
Vrlo lijepa.
Ali ipak ne kao ti.
Uvijek si bila najljepša.
Zaista?
Sjećam se da je ta noć bila vrlo mračna.
Nije bilo mjeseca, niti zvijezda, apsolutno ničega nije bilo.
Nosili smo iznošene smokinge.
To je slika koju ću uvijek pamtiti.
Dok smo se kupali
mali planinski voz je prošao pored.
Mogli smo ga vidjeti savršeno u cijelosti.
Sa svjetlima na svakom prozoru.
Oni nisu mogli vidjeti nas, ali mi jesmo njih.
Bili su tamo neki dječaci što su svirali gitaru.
Odjednom onda...
...ti si me pozvao.
Helena.
Bio si tik iza mene.
Prstima si pomilovao moje lice.
Poljubio me.
Kada sam otvorila oči, voz je već bio nestao.
To je jedna od onih slika
koje uvijek podsjećaju na tebe.
Viđao sam te mnogih popodneva
dok šetaš sa djevojkama. Nikada nisi gledala u mene.
Onda, jednog dana.
"Crvenokosi" mi ka kaže: "Pleši sa njom!".
Ali ja nisam znao plesati.
Tada je to bila tragedija.
Tad sam više volio da se gegam na razne načine.
Kakogod...
"Crvenokosi" je rekao: "Kladim se u pet pezeta."
"Šta ako kaže ne?" "Onda si izgubio."
"Ako bude plesala, pet pezeta su tvoje."
Zato sam ti rekao da je to čuvena rečenica.
Ali sam to sve zviždukao da Margarita, koja je prisluškivala, ne bi čula.
"Zdravo.
Ovo je pitanje života i smrti."
I ne sačekavši tvoj odgovor...
Otrčao sam do orkestra. Poznavao sam jednog člana.
Muzičara.
Avelino.
Pitao sam ga:
Možeš li odsvirati nešto lagano?
Ne znam kako ću plesati,
a tu je djevojka koja mi se mnogo sviđa.
Ne brini. Svirat ćemo "Početi ispočetka."
"To je zaista lagano."
Naravno!
Kad su počeli svirati, umirao sam od straha.
Prišao sam ti.
Ustala si.
Tri najteža trenutka u mom životu.
Nikada nisi dobio direktan povod!
Pet pezeta je bilo moje.
Svakog dana sam viđala ovog vrlo stidljivog dječaka.
Taj dječko nikad ništa nije rekao osim "zdravo, zdravo, zdravo".
I ja sam maštala o tom dječku
koji, osim igranja za fudbalski tim Sportinga...
...piše pjesme za par časopisa.
Šta sam mogla?
Moj prijatelj je uvijek govorio:
"Sviđaš mu se. Nemoj brinuti."
"On je samo previše stidljiv da bi pričao sa tobom."
Mislila sam: Sve je to dobro.
Ali zašto neće da priča sa mnom?
Nikada me nije pitao za ples.
Jedne noći sam našla "Crvenokosog" u kafiću
pa sam ga pitala: "Zašto me tvoj prijatelj ne pita za ples?"
Rekao je: "Ne znam".
"Stidljiv je."
"Zašto ga ne podstakneš malo?"
"Sigurno da neću ", odgovorio je.
Tako da sam ga morala podmititi.
"Dat ću ti pet pezeta ako me pozove na ples."
"Dogovoreno!"
Kao što vidiš, taj novac je bio moj.
Kakav je on bio tip čovjeka!
Najgori momenat je bio onda, prije nego što sam rekla da...
...otrčao si do orkestra.
Pomislila sam: "Neće se on vratiti".
Ali si se ipak vratio.
Prije nego što smo počeli, rekao si, vrlo zvanično:
"Obećavam da neću igrati po tvojim stopalima."
Igrali smo cijelu večer.
Poslije toga, otpratio sam te kući.
Sljedeći dan dao sam ti ploču: "Početi ispočetka."
I napisao...
Sjećaš li se?
"Antonio Fred Aster."
Hotel Asturija.
Odakle ste rekli?
Da, čula sam vas.
Da, Gospodin Albahara je odsjeo ovdje.
Ko ste rekli da je bio?
Ostanite na liniji, molim.
U čemu je problem?
Poziv je za Gospodina Albaharu.
Pa?
Kralj je na vezi.
Koji sad pa kralj?
Kralj iz Kraljevske Palače.
Odlično. Spoji kralja sa Gospodinom Albaharom.
Jesi li rekla kralj? - To ti govorim. Kralj je na vezi.
Ovdje Hervasio Losada, Manadžer hotela.
Ko zove?
Halo?
To sam ja, Losada.
Kako da vam kažem... Imate poziv od kralja.
Proslijedite ga.
Da, Gospodine. Momentalno ćemo. Ali to je kralj...
Halo. Ovdje je Huan Karlos.
Dobra večer, Vaše Visočanstvo.
Upravo mi je rečeno da ste u Španiji.
Bilo mi je veoma drago da to čujem.
Saznao sam to iz Stokholma
vratili ste se pravo iz Amerike.
Odluka u posljednjoj minuti, Vaše Visočanstvo.
Želim vam zahvaliti za riječi podrške i komplimente
u vezi Kraljevstva kada ste primali nagradu.
I da vam čestitam, naravno, dobijanje Nobelove nagrade.
Vaše Visočanstvo, samo sam rekao ono što bi svaki Španac rekao
u takvom ili sličnom trenutku.
Po mom mišljenju, Gospodine, vi ste čovjek koji ovoj zemlji treba.
Što se nagrade tiče, bio sam veoma iznenađen.
Bilo je mnogo... boljih kandidata.
Kraljica je vaš obožavatelj.
Ja sam pročitao malo vašeg opusa ali ona je cijeli.
"Robledo Teatar" je moj omiljeni.
Vjerujte da ja nemam vremena da čitam sve što bih želio.
Svakako, Vaše Visočanstvo.
Ako planirate provesti malo vremena u Madridu, obavijestite me.
Odvest ću vas u dobru "Biftek-kuću."
Žao mi je Visočanstvo ali neću moći ovaj put.
Odlazim za par dana.
Ovo je kratka posjeta.
Mogu li to odložiti za drugi put...
Želim vam zahvaliti za vaše telegrame što ste poslali na Berkli.
Bilo mi je zadovoljstvo.
On da ćemo se vidjeti sljedeći put. Znajte da imate prijatelja.
I kolegu, također. - Kako kolegu?
Niko ne sumnja u Stokholmu, Vaše Visočanstvo,
Da će naredna Nobelova nagrada za mir...
biti vaša.
I to je pravedno.
To su glasine koje šire moji prijatelji.
Do sljedećeg viđenja, Albahara.
Hvala vam.
Ovaj poziv mi je jedan od najradosnijih trenutaka.
Vaše riječi, boravak ovdje u mojoj zemlji sa mojim prijateljima,
sve mi to govori da sam kući.
Tako i jest. Vidimo se naredni put.
Doviđenja.
Doviđenja, Vaše Visočanstvo.
Šta vam je kralj rekao?
Pa...
Rekao mi je...
Pohvalio me.
Ali nije me uobičajeno formalno pohvalio...
Zaista je to mislio.
Hvala vam puno.
Obratite pažnju na ovo "puno".
Vratimo se poslu!
Javi se na telefon.
Karolina, kada si se javila na telefon, da li si rekla ime hotela?
Rekla sam: "Hotel Asturija..."
Odnesi korpu voća Gospodinu Albahari.
Ponesi i nekoliko boca viskija i neki liker.
Oni obično vole uobičajene jednostavne stvari.
Nemoj zaboraviti cvijeće!
Samo trenutak, Saturna.
Ruže... Ljiljane...
Karanfile... Nemoj da me gledaš tako blijedo!
Znaš li ko me je zvao?
Pa onda ga isključi!
Ugasi taj televizor!
Znaš li sa kim je tvoj dragi muž maloprije razgovarao?
Sa kraljem!
Kako misliš sa kojim kraljem?
Našim kraljem!
Ne znam zašto bih ja trebao biti taj
koji će održati govor,
kad nikad nisam bio više od rezerve.
Naročito kada je sa nama tu naš dragi predsjednik
i naš dragi dekan.
Svi znamo zašto smo danas tu.
Sa nama je Antonio Albahara.
Naš dobro poznati pisac.
Vrlo smo ponosni što je danas sa nama ovdje,
nisam samo ja već svi mi smo počašćeni,
autor mnogih knjiga
i dobitnik Nobelove nagrade.
Sada imamo našeg vlastitog "Nobela".
Ali nismo sretni samo zato što je on danas sa nama.
Već zato što je sa nama i najbolji fudbaler.
Koga je Sporting ikada imao, a moram dodati,
a i koga je Španija ikada imala.
Mladi fudbaleri koji danas čine ovaj tim,
jedan od najboljih koji smo ikada imali,
trebaju znati kako je on znao primiti loptu,
vrhom kopačke,
sa njegovom lijevom nogom...
i ne puštajući je da padne,
prešao bi više od tridesetak metara.
Antonio je bio žilav fudbaler.
Ali i plemenit, također.
Igrač koji se borio cijelih devedeset minuta utakmice,
igrač koji je imao ruku umjesto noge.
Igrač koji je imao
veličanstven ritam.
Ritam koji je jednostavno lomio protivnike.
Za mene, a ja nisam zaslijepljen prijateljstvom,
Antonio je bio jedan od naših najboljih igrača.
Njegov mjesto...
uvijek će biti među najboljim igračima Sportinga.
Dosta je govora!
Hajde da nazdravimo u čast Antonia Miguela Albahare.
U čast onog što je bio...
...što je sada...
...i što će zauvijek biti!
Za Sporting.
Nismo se promijenili u biti!
A i zašto bih?
Ovu kuću sam oduvijek želio.
Tvoja je. - Hvala.
Imaš li kakvih vijesti od kćerke? - Moje kćerke?
Kako se uzme. Nisam siguran.
Posljednji put kad smo pričali je bio... samo da se sjetim...
na Božić.
Zvala me je iz Kita ili La Paza.
Loša veza.
Kaže da je dobro i da radi.
Pitala me kako sam.
Ona je arheolog, zar ne?
Kazala mi je da će njena ekipa biti u Evropi ove godine.
Znaš da je uvijek bila vrlo nezavisna.
Dok joj je majka bila živa,
viđao sam je češće.
To je normalno.
Ona radi ono što voli.
I evo nas opet tu.
Šta ti je sa djecom?
Jedva da ikad viđam kćerku. Ona je u Bostonu.
Udata je za inženjera.
Sina viđam dosta češće.
Radi nešto u vezi filma,
reklama, televizije... Znaš već.
Dosta radi.
Došao je kod mene i proveo par nedjelja.
Bolje se slaže sa majkom
nego li sa mnom.
Jesam li ti rekao da smo Francis i ja bili rastavljeni?
Nismo se razveli iz razloga...
Mislim da smo bili suviše lijeni.
Bili smo rastavljeni sedam godina.
Ona predaje na U.C.L.A univerzitetu.
Jedva da je ikad viđam.
Zašto si došao?
Pitam se to danima.
Zašto si ovdje?
Ti nisi jedan od onih koji kažu:
"Sve dok Franko ne umre ja se neću vratiti, i slično..."
Zbog Venture. - Koga?
Ventura Martinez Soto.
Prijatelj.
A Čileanac. Kolega na Berkliju.
Sjajan ekonomista.
Jedan od najboljih.
Bio je visok.
Jak.
Uvijek nasmijan.
Zvali su ga "Gospodin Nasmijani".
Imao je jedno od onih čistih lica
koji ti daje do znanja...
da si sa nekim stvarnim.
Jednog dana, na času,
zagledao se kroz prozor...
Onda je počeo pričati na španskom.
Pričao je o...
...njegovoj zemlji.
Lijepim pejsažima.
Ljudima.
Malenom selu gdje je rođen.
Onda je pjevao neku popularnu čileansku pjesmu.
Sve dok nije kolabirao.
Srčani napad.
Umro je sljedećeg dana. Nikad više nije progovorio.
Pitao sam se mjesecima
zašto je se Ventura odjednom i na par sekundi samo
sjetio svijeta iz kog podstiče.
Njegovo prošlosti, te pjesme...
Rijeke u kojoj se obično kupao kad je bio dijete.
Šta se dogodilo?
Kako da ti kažem... Umiješ li čitati engleski?
Majler, prijatelj na Berkliju
kaže sedam mjeseci.
Sorenson u Stokholmu daje mi šest.
Osam mjeseci.
Nešto više ili manje.
Šta to pričaš?
Koliko često.
Svakih osam sati.
Ponekad svakih šest. Zavisi već.
Hoće li kraj biti bolan?
To je blentavo, znam to.
Ali me ipak muči.
Ne mogu više da podnesem ni zubobolju.
Pa sad...
U današnje vrijeme... To se prilično drži pod kontrolom.
Najbolje bi bilo
otići u bolnicu kada se ne osjećaš fino.
To bi te smirilo.
Oni će se pobrinuti za tebe.
Pružit će ti pomoć.
Koliko dugo mogu raditi?
Tri mjeseca.
Možda i manje.
Treba mi više vremena.
Moram završiti par romana.
A tu je i Francis... i djeca...
Želim sve da uredim.
Za sve to treba vremena.
Onda ću se odmoriti.
To mora sačekati.
Ovi igrači su mnogo bolji nego što smo mi bili...
Broj četiri, onaj visoki plavokosi momak...
Nevjerovatan je!
Internacionalac je.
Broj devet...
Zaista je sjajan.
Dolazi iz Argentine.
Izvini.
Veoma mi je žao.
Sve je u redu.
Sve je u redu, "Crvenokosi".
"Što prije zadovoljstvo nestane..."
"Zašto, kada se sjetimo..."
"to je sve bolno."
Ovo je način na koji autor,
u njegovoj pjesmi posvećenoj svome ocu Don Rodrigu,
ponovo stvara sa poetskom snagom koju bih nazvao neuporedivom,
jednu od misli najviše voljenu od strane Klasika,
Iskoristi dan. Drugim riječima,
nepostojanost života i njegovu kratkoću.
Pjesnik Pedro Salinas poručuje da,
i ja se slažem sa tim,
da su tri misli vodile Horhea Manrikea
da napiše svoje pjesme zasnovane na tradiciji.
Prva misao je,
sposobnost da bira
šta je najviše razumljivo u ovom subjektu...
...smrtnost.
Gospodin Albahara nije trenutno ovdje.
Ne, ne znam kada će se vratiti.
Ko zove?
U redu.
Radio stanica SER.
Za Don Antonia?
Čitaš na radnom mjestu?
Mogu li ući, molim vas?
U kupatilu sam.
Ne znam šta da radim.
Nevjerovatno je sve ovo.
Samo pogledajte! Toliko ih je stiglo za samo jedan sat.
Nacionalni Radio Španije.
Stanica SER.
Drugi program Nacionalne radio stanice.
Dvoje dnevnih novina: El Pais i ABC kulturne sekcije.
Televizija: Možete birati termin koji vam odgovara.
Lokalne stanice...
Možete li se javiti, molim vas?
Za ime Boga... Rekao sam vam ni jedan jedini poziv!
Apsolutno ni jedan poziv bez mog odobrenja prvo.
Radio opet...
Pratov program.
Vanguardia, dnevni list iz Barselone.
Stanica SER.
"Cambio 16" magazin. Interkontinentalna stanica.
Televizija, opet. Ne prestaju zvati.
Niste ni okusili vaš doručak!
Nisam gladan.
Došla je i ekipa Holandske televizije dolje.
Rekao sam im da gube vrijeme,
ali insistiraju.
Ne žele se pomjeriti sve dok ne budu razgovarali sa vama.
Uz to, vrlo su nepristojni.
Treba da ih vidite kako puše...
...bez poštovanja ikakvog reda.
Moj prijatelju... ti si zaista divan.
Neka ostane ovako kako jest.
Nisi me vidio, niti znaš gdje sam.
Ili kad ću se vratiti.
Ne bi trebalo biti nikakvih problema izuzev sa Holandskom Televizijom.
Ja ću to urediti.
Ne brinite. Sve je pod kontrolom.
Automobil koji ste čekali...
Zamolio sam ih da obiđu oko bloka.
Na stražnji ulaz da dođu. - Pođimo onda.
Izvolite ovuda.
Tako je divan dan!
Gospodine Losada.
Nemojte mi slati više cvijeća.
Niti viskija.
Niti likera.
Ni ruža... Ni ljiljana.
Niti ikakvog cvijeća.
Ja samo...
Razumijem u potpunosti...
Vjerujte mi, zaista je previše.
Naprotiv.
Imam ideju.
Jeste li oženjeni? - Da, ja sam zaista sretan čovjek.
Imam prekrasnu ženu. Saturna.
Kako? - Saturna je njeno ime.
Onda ćemo dati sve to cvijeće vašoj supruzi.
Ona će ga obožavati.
Odlično.
Sjajno rješenje. Vrlo plemenito od vas.
Sok Gospođe Laranage... - Ne brinite.
Bio sam slobodan da spremim za vas...
mali poklon. - Hvala vam.
Nema na čemu.
Je li ti to bježiš? - Da, bježim odavde.
Šta je to? - Ne znam...
Imamo sve što nam treba... - Ko smije da kaže ne Losadi?
Ko je Losada?
Vidiš li onog čovjeka što se smije i poklanja?
Vidiš li? Vidiš li kako se klanja?
I opet se klanja?
E, to je Losada.
Jedan jedini Losada.
Hajdemo.
Holanđani žele gledati televiziju.
Rekao sam im da nema ničega sad za gledati.
Onda su počeli stiskati svu dugmad po tv-u.
Ja ću to riješiti!
Reci Karolini da pozove policiju.
ALBAHARA JE OVDJE ROĐEN, NOBELOVA NAGRADA ZA KNJIŽEVNOST
Pažljivo! Vrelo je.
Zaboravila sam kamilicu.
Ali je zato vrlo slab čaj, sama voda.
Američka kafa. - Ona je baš ukusna.
Ovidije kaže da je Jupiter
umoran od ambrozije,
i od slušanja Orfeja kako svira liru...
...odlučio da posjeti svijet i ljude.
Prerušio se u prosjaka.
...i počeo je prositi za hranu gdje god je išao.
Međutim, niko mu nije htio dati.
Naposljetku je došao do bijedne koljebe, najsiromašnije koju je ikad vidio.
Pripadala je jednom starom paru.
Par mu je i više nego otvorio vrata svoga doma.
Oni nisu znali da je on bog.
Iznijeli su sve što su imali ispred njega.
Neke masline, par rotkvica,
kupusa.
Onda im je rekao da je on Jupiter.
I da mogu tražiti šta god žele.
Znaš li što su tražili?
"Ne dozvolite da ikad budemo jedno bez drugog."
"Dozvolite nam da umremo zajedno."
Vrijeme je prolazilo.
Onda su jednog dana, kada je par baš ostario,
pričali o njihovoj sreći,
o ljubavi koju su dijelili.
Shvatili su da su prekriveni lišćem.
Onda je počela da ih omotava kora.
On jedva da je imao vremena da joj kaže:
"Zbogom",
moj dragi prijatelju.
"Hvala ti što si dijelila ljubav sa mnom."
Tek što je to izgovorio,
oboje su postali stabla.
Ušli su u vječnost.
Hrast i lipa bili su jedno stablo.
Znaš šta smo mogli raditi? - Šta?
Provest ćemo noć zajedno kao neki razuzdani par.
Da, gospodine, razuzdani.
U ljubavnom gnijezdu koje sam iznajmila za ovu priliku.
Onda?
Na kraju krajeva, Ana Karenjina...
Mislio sam da ti nikad ne bi htjela tako nešto.
Šta to radiš? - Ništa.
Jesam li te probudio?
Šta to pišeš?
Svaki put kada pišem neki roman,
članak, šta god,
mislim na tebe.
Šta bi Helena rekla?
Da li bi joj se svidjelo?
Uvijek.
Svaki put otkada sam otišao u martu 1938 godine.
Baš svaki put.
Iza svake rečenice krila si se ti.
Iza svake riječi.
Započeo sam Robledov Teatar u tvoje ime dok sam bio u Francuskoj,
u koncetracionom logoru
sa onom penkalom što si mi je dala.
Nisam imao papir,
pa sam onda pisao na drugoj knjizi.
Godinu dana kasnije pisao sam je ponovo, kad sam bio u Meksiku.
A kasnije?
U Americi.
Univerzitet na srednjem zapadu.
Roman je tad konačno objavljen.
Bolji univerzitet.
Kolegica se zvala Francis.
Dvoje djece.
Više univerziteta. Više knjiga.
A ti? Šta je bilo s tobom?
Jednog ljeta, na plaži...
srela sam Ramona.
Bio je iz Ovijeda.
Zaljubila sam se u njega.
Nismo se mogli vjenčati.
On je već bio u braku.
Nikad nije lagao.
Rekao mi je za to prvi dan.
Žena mu je bila bolesna.
Paralizovana. On je nije htio ostaviti.
Razumjela sam.
Bilo mi je vrlo teško.
Ali sam ipak razumjela.
Podijelio je samog sebe između nas dvije.
Između ljubavi koju je osjećao prema meni,
i topline i odgovornosti koje je osjećao prema njoj.
Baš kao iz nekog ljubavnog romana.
Bio je nevjerovatan.
Uvijek se smijao. Nikad nije bilo neprijatnih riječi.
Ali ja znam,
naročito sada...
...da je to bilo grozno prema njemu.
Volio me je toliko mnogo.
Više nego što sam ja voljela njega.
Umro je 1962 godine.
Zaista volim svoju djecu.
Baš ih volim.
Iako ne znam kako to da im kažem.
Volim i Francis.
Nikad nisam bio bilo šta drugo osim pisca.
Još uvijek volim predavati.
Zaista ne bi bilo fer
da kažem da Amerika nije bila ljubazna prema meni.
Ali je isto tako istina
da više volim prvi dio svog života.
Znaš li zašto?
Zato što si ti u njemu.
Požuri. Doručak je gotov.
Koliko šećera želiš?
Četiri kocke. - Četiri?
Ali nemoj miješati.
Tvoja kafa bez šećera se hladi.
Jedan ne može uraditi sve za druge. To nije moguće čak ni u filmovima.
Želiš li maslac na tost?
Divan sunčan dan. - Razvedrit će se uskoro.
Kakve su to tablete?
Ne obraćaj pažnju.
Navika. Jedan od mnogih američkih poroka.
Zar ne znaš?
Svi mi uzimamo tablete. Ima ih u raznim bojama.
Najviše volim narandžaste.
Znaš...
Amerika ne bi bila ista bez tableta.
Kada odlaziš?
Kada je čovjek mlad, nikada ne razmišlja da se
stariji ljudi zaljubljuju također.
Nisam ni ja tako razmišljao.
Mislio sam da se ljudi poput nas...
sviđaju jedno drugom,
osjećaju privrženost,
ali nisu zaljubljeni.
Ne izgaraju u ljubavnoj groznici.
To jednostavno nije tačno.
Muškarci i žene mogu voljeti sve do posljednjeg trenutka u životu.
Ljudi stare onda kada ne vole.
"Mada ništa ne može vratiti sate i sate sjaja u travi",
veličanstvenost cvijeća...
nećemo tugovati...
radije ćemo naći
"snagu u onome što ostaje ispred nas."
Fantastično.
Jesi li ti to napisao?
Ne, napisao je jedan Englez.
Divno smo se proveli.
Ja se uvijek divno provedem sa tobom.
Knjige ti se odlično prodaju sada.
Što zbog Nobelove nagrade što zbog...
Ovdje.
Hvala vam. Budite sigurni da ću ih pročitati s velikom pažnjom.
Ovaj "Robledov Teatar" je ova ovdje, zar ne?
Tako je.
Hvala vam. - Nema na čemu.
Molim vas, uzmite.
Hvala vam još jednom.
Eto, don Antonio...
nadam se da ćete nam doći opet.
Znate da vas svi ovdje očekuju.
Pored hotela Asturija, Ja lično, Hervasio Losada...
uvijek ću vam biti na raspolaganju.
Ukoliko vam išta zatreba...
Je li sve spremno?
Sve je spremno.
Nego da vidimo.
Dolari ili pezete?
Isto je... Dolari ili pezete.
Bio sam slobodan da vam kupim nekoliko dnevnih novina.
Doviđenja.
Dođite čim budete mogli.
Jesi li siguran da ne želiš da pođem i ja?
Eto, "Crvenokosi".
Džentlmen je.
Šta je napisao u posveti?
Da vidimo.
Mom prijatelju Hervasiju
čija ljubaznost me me ispunjava toplinom.
Tu je i datum.
Saturna će se oduševiti!
A u drugoj?
Mom prijatelju Hervasiju ljubitelju cvijeća, viskija...
...i ranog voća. - Šta?
Ranog voća.
Od njegovog prijatelja Antonija.
I datum ispod.
Fino od njega.
Hajdemo! Vratimo se poslu!
Javi se na telefon!
Idi gore u sobu 406...
I nemoj pušiti!
Mom prijatelju Hervasiju.
To je to.
Mom prijatelju Hervasiju.
Zadržite kusur.
Zakasnit ćemo na avion.
Ne vodiš mene?
Nećemo se vjenčati?
Popij je prije nego što se ohladi.
Ovdje.
Ali mi moraš obećati nešto.
Ne otvaraj je prije nego što dođeš kući. Obećavaš?
Obećavam.
Ko ti je rekao da odlazim...
...baš ovim letom?
"Crvenokosi".
Jutros.
Šta je još rekao?
Ništa.
On je to kao pretpostavio?
Naredno ljeto ću zatvoriti galeriju
i doći ću u San Francisko.
Vidimo se dogodine.
HELENI, JEDNOJ JEDINOJ KOJU VOLIM. ANTONIO FRED ASTER.
Hihon - JUNI 1936.
HVALA TI. OVI DANI SU BILI LJEPŠI OD ČITAVOG ŽIVOTA.
Džindžer Rodžers - 1981.
Posvećeno onima koji su počeli živjeti u tridesetima
naročito njihovoj nadi, ljubavi, entuzijazmu, hrabrosti i vjeri.
Posvećeno "prekinutoj" generaciji. Hvala vam.