Presecite konopce!
U prošloj epizodi Misterioznog ostva...
Sreda, 20. mart 1865, negde u Americi.
Zemlja. Video sam zemlju!
Otkačite sad korpu! - Nije dovoljno!
Kapetane, ne!
Držite se, udarićemo!
Ostavi se toga momče, gotov je. - Grešiš, on je živ!
Uplašio se. - I ja sam.
Bezbedni smo za sad. - Nebe, požuri!
Nekog ima ovde.
MISTERIOZNO OSTRVO
Nebe.
Kapetane Harding! - Nebe. Nebe.
Ipak si me ti spasao. Mislio sam da ludim.
To je bilo odlično plivanje, kapetane.
Kako ste me spasili? - Nismo mi, kapetane.
Sami ste se spasili.
To je nemoguće.
Da li ste povređeni, kapetane? - Ne, dobro sam.
S obzirom na okolnosti.
Bolje da se vratimo kod ostalih. - Da li su svi živi?
Da, kapetane.
Hvala Bogu. To je veoma dobro.
Postoji izlaz iz pećine, tamo gore.
Upravo sam ga otkrio. Došao sam da uzmem baklju kad ste me našli.
Vatra.
Vi je niste zapalili?
Ko je onda uradio to?
Epizoda 2. - Dole ispod. Ovo je bolje nego u Škotskoj!
Samo zabaciš udicu, i izvučeš ribu.
Nisam sportski pecaroš, ali utolićemo glad večeras.
Još malo morske hrane, i narašće mi škrge.
To bi ti koristilo.
Imao sam dadilju koja mi je opisala jednom tu teoriju.
Što je ukus lošiji, više ti koristi.
Mora da je učila kod moje babe.
Ricinusovo ulje svakog jutra.
Oče!
- Pronašli su vatru.
Nema više okrutne hrane, gdine Penkroft.
Neko je sa njima. - Oče, našli smo kapetana!
To je kapetan. - Nema šanse.
Mora da je šampion u plivanju. Bio je bar četiri kilometra do obale.
Hajde kapetane, ispričajte nam.
Poslednja stvar koje se sećam je bila da sam potonuo ispod talasa.
Ništa više?
Elizabet, kaži mojim dragim devojkama koliko ih volim!
Mislim da ne.
Sledeće čega se sećam je da sam se probudio u pećini pored vatre.
Kapetane Harding, neka vrsta velike vodene životinje živi ovde.
Svi smo imali takve nagoveštaje.
Pretpostavljam da bi bilo smešno da kažem da vas je to izvuklo iz okeana
i dovuklo u pećinu.
Baš kao što aligator skladišti svoj plen. - Tačno tako.
Ali, kako onda objašnjavate vatru?
Mora da ste se osvestili, zapalili vatru, a zatim ponovo onesvestili.
Ljudi mogu da zaborave takve stvari u šoku.
Ali, kako sam zapalio vatru? Nisam imao šibicu.
Možda si ih sve iskoristio. - Čak i da je tako, bile bi uništene u vodi.
Koje je drugo objašnjenje moguće?
Pa, siguran sam da ćemo to otkriti vremenom.
Ali, sada imamo preča posla. Moramo da delujemo.
Samo nam je to falilo, da vi dođete i kažete nam šta da radimo, kapetane.
Moramo da saznamo gde smo, što je pre moguće.
To su momci pokušavali da urade, kad su spašavali vas.
Da, i veoma sam im zahvalan.
Ali, ako smo sleteli na kontinent, treba da se pripremimo
za povratak u civilizaciju.
Ja sigurno podržavam tu ideju.
Već počinjem da dobijam egzotične snove o kupanju.
Predlažem se podelimo u dve grupe.
Jedna da ostane ovde, i nastavi izgradnju skloništa
i proba da nađe hranu.
Ostali će se popeti na tu planinu i pokušati da pronađu neko naselje.
Mi nismo vaši vojnici, kapetane. - Džek, to je veoma neljubazno.
Zašto da slušamo vaša naređenja, bilo nam je dobro pre vašeg povratka iz mrtvih.
Možda si u pravu, Penkrofte. Ja sam inženjer po profesiji, nisam vojnik.
Nisam baš stručan u komandovanju.
Vi sa druge strane izgleda da to volite, pa, šta želite da uradimo?
Moramo da napravimo plan.
Predlažem da izgradimo brod i da jedrimo duž obale dok nađemo grad.
Napravićemo čak i bolji nego onaj prošli. - Džek.
Nemamo alat.
Ja ću rado da predvodim tu ekspediciju na vrh te planine.
Ako to hoćeš da uradim. - Dobra ideja, kapetane.
Ali, nemoj da ideš sam. - Povešću Neba.
To je dobra prilika da protegnem noge.
Ako mi to dozvolite, gđo Penkroft. - Mislim da si sposoban, gdine Spilet.
Ali, ne precenjuj se. - Bez straha, gospođo.
Teško da ću biti kriv za tako nešto.
Dobro. Harding, Neb i Spilet će se popeti na najviše brdo.
A Herbert i ja ćemo potražiti neku hranu, dok ste vi odsutni.
Šta ja treba da radim? Nemam svoje igle za pletenje kod mene.
Ti treba da održavaš vatru, Džoana. - To će me držati zaokupljenom.
Vatra je vitalna za naš opstanak. A, dim će nam pokazati put nazad.
Sine, hajdemo u lov. - Džek!
Znaš koliko Herbert ne voli da povređuje životinje.
Ubeđen sam da voli i život. Ne možemo zauvek jesti ribu.
Zašto ne bi?
Subjekt, promena ljudskog ponašanja, unos broj 93.
Posmatranje subjekata u prirodnom okruženju pre eksperimenata
je neophodno, i fascinantno.
Oni rade svoj posao ne znajući da su posmatrani.
Ne znajući da će biti predmet veoma teških testova
I ponekad, pomalo tužnih.
Čak i najveći naučnici osećaju kajanje za sudbinu svojih subjekata
Poznajući užase koje će proći, i muke koje će morati da pretrpe.
Ali, takva osećanja moraju biti sklonjena sa strane.
Naučno istraživanje dolazi pre svih ostalih razmišljanja. Tako mora da bude.
Možeš li da uradiš to? - Ja?
Gađaj ispod plećke, tamo gde je srce.
Daj sve od sebe. Imamo samo jednu šansu.
Šta čekaš?
Šta nije u redu sa tobom, imao si siguran pogodak? Hoćeš li da umremo od gladi?
Izvini, oče.
Oče.
Pogledaj ono.
Šta smo to našli ovde?
Izgledaju kao neke ruševine. - Neko je bio ovde pre nas.
Ali, nije odavno dolazio.
Svi ovi čudne natpisi.
Možda znače nešto.
Teško je reći.
Luk.
Zašto bi iko postavljao luk nasred kamenog zida?
Ništa ne vidim.
Ni ja.
Hoćemo li da uđemo unutra?
Mislim da je bolje da se vratimo u kamp, da uzmemo baklju.
Hajde samo da kratko pogledamo, molim te, tata.
To mi se baš ne sviđa, ali dobro.
Ovo je slana voda.
Ovo je glupo.
Šta je ovo?
Liči na neki oltar.
Herberte, mislim da smo bogati. Mislim da smo veoma bogati.
Ne misliš valjda da je to zlato, zar ne? - Tako mi izgleda.
Oče.
Kakva je ovo kost?
Mislim da je bolje da odemo odavde, pre nego što postanemo nečija večera.
Trči Herberte! Trči!
Kažem vam momci, ko zna kakvih predatora ima u ovoj oblasti.
Bolje onda da budemo tihi, gdine Spilet. Bar dok ne izađemo iz šume.
Mislim da je vreme za kratki predah.
Jedno je sigurno, nećemo se vratiti u kamp pre mraka.
Uvek je dalje nego što izgleda, zar ne?
Trebali bi doći do vrha pre mraka.
Ako nastavimo da hodamo, vratićemo se u zoru.
Iskreno, Harding, ako ugledamo neki grad, dobrovoljno se javljam da odem po pomoć.
Da se okupaš? - Kakva prijatna ideja.
Znaš, iznenadio si me danas, Harding.
Nisam mislio da ćeš da se predaš Penkroftu tako lako.
Nisam siguran da shvatam. - On nije rođen za lidera.
Bar ne u ovoj zemlji.
Nadam se da ovo stanje neće još dugo da potraje.
Napred, i nazad.
Imate osećaj da nas prate, zar ne, kapetane?
Mislite da je još neko ovde? - Nemam dokaze.
Ali, sumnjate na to?
Da.
Nešto mi ne da mira.
Slika koju sam video kad sam bio ispod talasa.
Znam da sam se davio.
Čuo sam čudni zvuk, a onda se pojavilo svetlo.
Sećam se da sam video zeleno svetlo.
I, šta misliš da je to?
Znam da to nema nikakvog smisla, Nebe.
Ali, siguran sam da me je neka osoba spasila i ostavila u toj pećini.
I siguran sam da je neko drugi, a ne ja, zapalio tu vatru.
Ali, ako kažete da je to osoba, kapetane, onda to i jeste.
Ali, zašto nam se ne pokaže?
Ne znam, Nebe. Na vidim ni jedan dobar razlog.
Ako ste završili vaše ćaskanje gospodo, pridružite mi se ovde.
Osim ako mnogo ne grešim, ovde iz zemlje izlazi dim!
Otvorili smo ga jednom, otvorićemo ga opet.
Mora da postoji neki trik.
Možda postoji neki skriveni mehanizam.
O, ja ne volim zatvorene prostore.
Više volim otvoreno more.
Možda je ispod ovoga.
Vidiš li nešto? - Ne, previše je mračno.
Budi oprezan.
Nešto ima ovde unutra.
Herberte, ne pomeraj se.
Jesi li dobro?
Jesi li video koliko je veliko to? - Bio si veoma srećan, sine moj.
Jedan ugriz, i bio bi gotov.
Ako ne nađemo način da otvorimo ta vrata, iskopaćemo naš put napolje.
Ma, ko bi te gledao ovde, ti smešna ženo?
More je ovde kao Danteov Pakao.
Baš sam se pitao da li sam umro i otišao u pakao.
To bi rešilo naš slučaj.
Ali, u drugu ruku...
Bar mogu da imam svoju toplu kupku!
Šta je bilo, čoveče?! - Ledeno je!
Nije mi bilo hladnije celog života!
Onda, izađi! - Očigledno je da niste pohađali javnu školu, Harding!
Morao sam da radim ovo, svakog jutra!
Čeliči.
Gdine Spilet! - Dođite i vi, voda je dobra!
Osvežavajuća je! - Izlazi odatle!
Šta si rekao? - Rekao sam, izlazi odatle!
Gdine Spilet!
Šta se dešava?
Gdine Spilet, ovamo!
Plivaj, čoveče!
Šta, za ime...
Idem da mu pomognem! - Nebe, ne!
Nebe, šta možeš da uradiš da mu pomogneš?
Gdine Spilet, dođite ovde! Plivajte! Plivajte za život!
Brže, čoveče! Uspećeš! - Hajde!
Šta se za ime sveta dogodilo tamo?
Nešto jako me je zgrabilo i povuklo dole.
Osećao sam kako me drobi.
Nisam mogao da dišem, a onda sam video zeleno svetlo.
Ne znam šta je bilo posle, ali sam odjednom bio slobodan.
Jedva sam video, ali bilo ih je više od jednog. Šta god da su.
Video si zeleno svetlo?
Tamo!
Pažljivo, kapetane.
Ovo je stvorenje koje si video ranije?
Da. Jesi li video nešto?
Samo nejasan oblik, mehuriće, i zeleno svetlo.
Idemo.
Hajde da odmorimo malo.
Tako sam umoran.
Izvući ću te odavde Herberte, obećavam.
Promašio sam tog jelena namerno, tata.
Znam.
Oče, ja sam ubio čoveka.
Kada smo bežali sa balonom. Hteo je da te ubije.
Povukao sam obarač.
Samo sam hteo da ga zaustavim, ali, ubio sam ga.
Ubio sam ga, tata. - U redu je.
Probaj da ne misliš o tome. - Morao sam to da uradim.
Nisam imao izbora. - A da nisi, ja bih verovatno sad bio mrtav.
Verovatno bih i ja isto uradio da sam bio na tvom mestu.
Znaš, Herberte... ti i ja smo veoma različiti.
Nema ništa loše u tome.
Ti više ličiš na tvoju majku nego na mene.
I drago mi je zbog toga.
Tvoja majka je nežna žena, ali ima unutrašnju snagu na kojoj joj zavidim.
I ti imaš tu snagu. - Imam li je zaista, oče?
Da.
Treba da znaš da sam ponosan sam što si mi ti sin.
Hoćemo li ikad da se izvučemo sa ovog ostrva?
Hajde da se prvo izvučemo iz ove pećine, hoćemo li?
Kako se osećaš?
Malo bolje, hvala. - Dobro.
Hoćemo li da nastavimo?
Plaža je u tom pravcu. - Da, ali planina je tamo.
Ne misliš ozbiljno da nastavimo? - Ako možeš ti, mogu i ja.
Napred, i nazad. - Tačno tako.
U redu.
Mislim da sam udario u nešto.
Šta je to?
Previše za tebe, gdine Spilet? - Ne, uopšte.
Samo mali predah.
Zaista je spektakularan pogled odavde, zar ne?
Praktično se vidi celo ostrvo. - Izgleda da je tako, gdine Spilet.
Toga sam se plašio. - Ostrvo?
Da. Žao mi je, Nebe.
Možemo samo da se nadamo da smo blizu nekog velikog kopna.
Tako je, Harding. Čim se dignu oblaci, verovatno ćemo videti znake civilizacije.
Nadam se.
Bolje da krenemo na vrh, možda ugledamo neko kopno.
Da i ne spominjem hotel gdina Spileta. - Apsolutno.
Častiću te večerom. Poješću sve na meniju! Apsolutno sve!
Osim ribe.
Ništa osim okeana, kapetane. Izgleda da je samo to. - Za sad, Nebe.
Sve je ovo kao san. Neverovatan san.
Jednog trena smo u građanskom ratu, a drugog na ostrvu na drugom kraju sveta.
Teško je poverovati u to. - Šta ćemo sada, kapetane?
Suočavali smo se sa teškoćama i ranije, Nebe. Znaš to dobro.
Preživećemo i ovo, takođe. Bar znamo sa čim se suočavamo.
Ovo je veliko ostrvo, ko zna šta ćemo sve da otkrijemo?
Harding! Harding, bolje dođi da vidiš ovo.
Ovo je nemoguće. - Ja nisam geolog, pa me ispravite ako grešim.
Zar to nije... - Krater.
Krater koji prkosi mašti.
Veličina ovakve erupcije bi zamračila svet.
Hoćete reći da stojimo na vrhu vulkana? - Da.
Ne mora da znači da je aktivan.
Ali, sa druge strane...
Džek! Herbert!
Šta se desilo? - Nisam siguran.
Zemljotres? - Zemljotres?
To može da sruši celu pećinu, zar ne?
Nastavimo da kopamo.
Šta je bilo, šta nije u redu?
Imam strašan bol u glavi.
Ne ja se ne osećam dobro, takođe.
Da li ti je bolje?
Pomalo.
Čudno je to, tata. Nikad nisam osetio ništa slično ranije.
Mislim da vazduh ovde kriv.
Ponestaje nam vazduh, zar ne?
Odmori se malo.
Šta nije u redu? - Ne možemo dalje da kopamo, Herberte.
To je čvrsta stena. Mislim da se nećemo izvući tim putem odavde.
Pa, šta ćemo da radimo? - Ne znam.
Moraćemo da sačekamo dok nas ostali ne pronađu.
Ali, oni ne znaju gde smo mi.
To je istina.
Herberte! Džek!
Džek!
Šta je to?
To je onaj kamen koji sam pronašao ranije.
Onaj koji mi je ispao.
Predivan je, liči na žad.
O, Herberte, stvarno mi je žao.
Nije tvoja greška oče, ja sam nas uvukao ovde.
Ja sam pristao na to, nisam morao.
Ja sam kriv, sine. - Pa, nismo još mrtvi.
Šta je to? - To je ona stvar, ponovo.
Odlazi.
Kako je ušlo ovde? - Doplivalo je, pretpostavljam.
Ovo je slana voda, zar ne? - Da.
Onda dolazi iz mora. - Podzemni tunel.
Da. I, ako je ono ušlo, mi možemo da izađemo.
Misliš da zaronimo u tunel, i isplivamo napolje?
Da, do mora.
Ali, ta stvar je tamo. - Bar ćemo imati šansu, oče.
Ako ostanemo ovde, ugušićemo se i umreti.
Ne znam, Herberte.
U redu, onda ćemo ostati, i umrećemo zajedno.
Vidim da si imao lekcije od Džoane.
Pretpostavljam da imamo malo da izgubimo.
Šta je ovo?
Ako mnogo ne grešim, to je deo ženske podsuknje.
Vatra je ugašena.
Još je toplo, kapetane. - Najbolje je zapali ponovo.
Gdine Spilet!
Da potražimo tela? - Trebalo bi.
Ne volim što ostavljam sve ovo blago. - Uvek možemo da se vratimo.
Ostani u vidokrugu. Obećaj mi.
Spreman? - Spremniji neću biti.
Penkroft!
Herberte! - Gospođo Penkroft!
Ovde sam.
Gospođo Penkroft, jeste li dobro?
Tražila sam Džeka i Herberta, i zalutala sam.
Oni se nisu vratili? - Ne, odsutni su cele noći.
Gdine Spilet, odvedite Džoanu nazad u kamp. Ja ću da ih potražim.
Gđo Penkroft, plašim se da mi opet trebaju vaše medicinske usluge.
Jedno strašno stvorenje me zgrabilo, i skoro mi odralo kožu sa leđa.
Detalji o tome će vam slediti krv u žilama, kad ih čujete.
Moramo da se vratimo. - Ne, došli smo dovde.
I, ovde verovatno ima više vazduha, nego tamo.
Nastavimo. - Mislim da ne mogu.
Uspećemo, oče. Hajde, udahni duboko.
Kapetan se vratio.
Plašim se da nema ni traga od njih. Nemoj da očajavaš.
Nema razloga da pretpostavljamo da se neće uskoro sami vratiti.
Ostrvo je veoma veliko, mogu biti bilo gde.
Nešto je u vodi.
Uspeli smo, zar ne? - Jesmo, sine.
Bože moj, jesi li dobro? - Džek!
Šta se desilo?
Pronašli smo blago. Tata doneo zlato da kupi novi čamac, a ja ovaj žad.
Da li ti se sviđa?
Hvala, Herberte. To je najlepši poklon koji sam ikada dobila.
Ko god da je ovo napravio, bio je vešt. Odlično je napravljeno.
Mislite li da je on još na ostrvu? - Ostrvu?
Plašim se da je tako, Penkroft. Velilko je, ali je definitivno ostrvo.
Možda smo blizu kopna, možemo da napravimo splav.
Ne treba nam alat za to.
Niismo videli nikakvo kopno. Plašim se da smo negde usred Pacifičkog okeana.
Na pustom ostrvu? - Ne mora biti napušteno. Vidi šta je Penkroft našao.
Hram, ili šta god da je bio, izgledao je odavno napušten.
Mislim da smo jedini ljudi na ovom ostrvu. - Osim one stvari.
Videli ste ga ponovo? - Izvuklo nas je iz hrama.
Naravno, možda je to bilo slučajno. Možda nas je samo ispitivalo.
Ima previše slučajnosti.
Jedina zajednička stvar im je ovo morsko čudovište.
Ono izgleda ima čudnu naviku da se pojavi u pravom trenutku.
Postoji pravo vreme da se vidi čudovište?
Razmislite o tome. Na ostrvu smo manje od tri dana.
A, već je do sad to stvorenje spasilo moj, i život kapetana Hardinga.
A, najverovatnije i život vašeg muža i pastorka.
Jesam li ja jedina osoba koja veruje da je ovo bar čudno?
Jesmo li sigurni da ovde imamo posla sa morskim stvorenjem?
Šta drugo može da bude?
Nautilus potonuo u Severnom moru. Pretpostavlja se da je zauvek nestao.
Morsko čudovište ponovo napalo. Brod potonuo u blizini obale Irske.
Nautilus
Prevod i obrada: Snajp