Onih 15 mrtvih iz borove šume bili su
svi članovi tog "Crvenog utvrđenja".
Inspektor Rat naišao je na jedan tovarni list
koji tu organizaciju upliće u kontroverzno krijumčarenje.
Odakle ste znali za stanicu?
Godinama pokušavam da porodično blago
iščupam iz Staljinovih kandži. Tvoj
voz je bio moja poslednja prilika.
Jesi li videla tovar? -Jesam!
Zovi neku dobrotvornu organizaciju da
je odvezu. -Zašto? - Uzeće besplatno.
Ne želim da je komadaju! - Onda se ti pobrini za nju.
Izvinjavam se, general-majore. Nisam mogao da odolim.
Tvoj brat Ano službeno je proglašen mrtvim.
To znači da je proglašen "poginulim".
I šta sad? -Sad smo tu ako želiš.
Ne znam šta je s tobom!
Šta je sa mnom? Šta je s tobom?
Ne znam šta je sa mnom.
A kako si ti? Sa mnom, sa mnom.
Tako čeznem za tobom. I juče sam čeznula za tobom.
I uvek ću čeznuti za tobom...
Za tobom!
Morice!
Morice! -Sve znam.
O čemu?
O vama dvoma.
Znam da se pravite kao da među vama nema ničega.
Znam da to morate da krijete pred deda Engelbertom
jer bi vas inače ubio ili vam uradio nešto loše.
Znam da se uvek šunjaš kod mame u krevet
kada mislite da spavam. Znam da se oboje bojite i lažete.
Morice!
Uopšte se ne radi o tome. Hteli smo da ti kažemo nešto drugo.
Nešto što smo već dugo u sebi znali.
Tvoj otac više nije među nestalima.
Morice, neće se više vratiti. - Jednom će ipak doći.
Ne, nikad više. -Hoće!
Pazi se!
Mrtav je.
Lažeš! Oboje lažete. Znam da će se vratiti.
Znam da je živ. A ti?
Ti nas uopšte ne želiš ovde!
VAVILON BERLIN www.strvinarka.com
To je sve? Samo ta jedna stranica? -Da.
A nedavni unos? Gde živim?
Nije ga nikad bilo.
Hvala.
Lote! -Tu sam.
Traži se tvoj tip.
Dobro... Odmah dolazim.
Ipak ćeš nastaviti?
Treba mi novac.
Ovo je tako tužna zgoda...
Otvorio sam svoje srce...
O, toliko puta...
Ali sada je ono zatvoreno...
O, dušo moja...
Svaku slanu suzu koju iscedi...
Gorak, sladak aplauz...
Ali kad je predstava u punom jeku...
Svaki čas...
Visoki pev hora... Znači da zaboravljam...
Svoju uspavanku, draga.
Vi se poznajete? - Dobro veče.
Pozdrav.
Lepo da ste to uspeli da sredite, g. šefe policije.
Kada se time pozabavi lični predsednikov portparol,
onda je stvar sigurno važna.
Verujte, ne bih vas time gnjavio da stvar nije bila jako hitna.
Nekad me oduševi...
Kad vidim zaokret...
I sladak i opor...
Ta stara vremena!
Gerti! Gertice, moraš mi pomoći!
Šta je? Imam mušteriju.
Moraš mi pomoći! - Ne!
Nije to kraj sveta...
Nasukan na život i umetnost.
Prenosim vam pozdrave. Predsednik ceni kako ste se za 1. maj
ophodili s demonstrantima.
Da, ali to još nije sasvim rešeno.
Svakako, moj sektor može da pomogne.
To ćemo videti.
Gospodine, nešto za piće? -Hvala, trenutno ne bih.
Daj, ja ću.
To je moj sto. -Idi zapali jednu.
Zašto to? -Samo tako.
Sovjetska vlada je zaista stupila u kontakt s predsednikom.
Zato smo ovde. - Ko? Staljin? -Lično.
Stvar je jednostavna. Vaša konfiskacija voza
dovodi do napetosti između Sovjetskog Saveza
i Nemačkog Rajha. A predsednik ne želi napetosti.
Tačka. -Rado ću pomoći.
Onda vratite voz.
A šta će biti s teretom? -Vratiće se tamo odakle je i došao.
To što vi Sovjeti pomažete ilegalno naduvavanje vojske Rajha
je stvar za sebe. Ali da i naš šef ne preza od
ignorisanja Versajskog sporazuma... To je neverovatno!
Samo tražimo da vratite zalutalu pošiljku pesticida.
Ne činite to komplikovanijim nego što jeste!
Zašto bi tako relevantan dokazni materijal otišao iz naše zemlje?
G. Curgibelu, od vas zavisi hoće li nagli kraj vaše karijere
biti doveden u vezu sa smrću
velikog broja demonstranata...
Ili ne.
Čujte, gospođice...
Poznajemo li se mi? - Pardon?
Mi smo se već sreli. - Verovatno ovde. -Ne.
Onda ste me pomešali s nekim. - Imam fotografsko pamćenje.
Možda ste videli neku fotografiju na kojoj sam ja?
Ne?
'Jutro.
Šarlote, dobro jutro.
Oprostite.
Moram... Moram hitno da razgovaram s vama.
Mislim da vam najpre treba kafa. Dođite.
Da.
Dakle, kako ti ljudi mogu Curgibela
toliko da pritiskaju? Ipak je on šef policije!
Jeste li sigurni da je to bio onaj Rus sa stanice?
Sto posto.
Jeste li uopšte spavali? Izgledate malo umorno.
Nije strašno. -U redu. Idemo. Nazad na posao.
Idete li?
Trebalo bi da se odmorite. - Da, da. -Kod kuće.
Dobro sam. Samo mi je na trenutak
bilo čudno. Dakle, šta treba da radim?
Idite kući i pravo u krevet!
Ali zašto ne mogu... -Dosta!
G. Vendt!
G. pukovniče! - Šta hoćete od mene?
Gotovo sve vaše uspehe poslednjih godina sam lično
doživeo. Za mene ste vi junak.
Pređite na stvar. -Nemački junak.
I vi i ja težimo istom cilju. Obojica želimo da ljudi poput vas
u ovoj zemlji dobiju ono mesto koje im pripada.
Mesto u rukovodstvu snažne, ponosne Nemačke.
Vaše neodgovorno ponašanje jako je naštetilo našoj stvari.
I mene su prevarili!
Nisam ja taj koji će vam vratiti ugled.
I lično ću se pobrinuti da se taj nesrećni voz
što pre vrati u Rusiju.
A sad me izvinite. -Ne smete to! Tada bi sve bilo izgubljeno!
Mogli biste posebno da se pobrinete
da stvari budu malo jasnije, g. Nisen.
Znam koji je pravi razlog zašto Sovjeti žele
da im se voz tako hitno vrati.
U vozu je zlato.
Napravili su nasumične testove, svuda su našli fozgen.
Zlato je u samo jednom vagonu. Ja znam njegov broj.
Neću zbog vas izazivati diplomatski skandal...
To vam je jasno? -Ne morate.
Blago vredi najmanje milijardu rajhsmarki.
Polovina od toga bila bi za vas i za pokret.
I šta bi, po vama, trebalo da učinimo?
Presrešćemo voz na otvorenoj pruzi i skloniti vagon na sigurno.
Ne smemo to blago da prepustimo boljševicima!
Javiću vam se.
Vidi ovo! Glupača!
Pitala sam je kad smo se venčavali ima li haljinu.
Ne, rekla je. Moja je već odavno kod Jevreja.
I? Šta je?
Šta ćemo s ovim? Da zadržimo?
Ne, baci to. Ne mogu to više da gledam.
Ni ja ne mogu da verujem šta je sve sačuvala.
Vidi ovo! Šta je ona sve imala!
Ovo i ovo. Vidi, vezena maramica.
Samo baci tamo u ćošak. -Šta to radite?
Dobre u lonac, loše u stomak.
Mama leži tamo preko, a vi je pljačkate?
Ja ne. -Ako možete da priuštite...
Da vam blago samo leži... Ali ja moram da hranim gladna usta.
Ti? Na koja to blaga misliš?!
Pa ova haljina. Prvoklasna predratna roba.
Jevrejin će mi za nju dati dva petaka.
Ali i ja sam još tu. I Toni! Samo zato što nije htela
ništa da ti ostavi zbog tvoje veze s ovim rasipnikom...
Ja sam najstarija, to je moj nužni deo! -Ne! -Pusti to!
Tatice, diži se!
Molim vas, prestanite! - Rekla sam ti da je ostaviš!
Ostavi je! To je moja haljina! -Prestani!
Šta to radiš? -Sedi na jastuku. A mene zanima šta je ispod jastuka.
Pomozi mi. - Pusti dedu na miru! Prestani!
Deda! Deda!
Zar si poludeo?! Imaš li tri čiste u glavi, seronjo?
Deda! Dekice? Toni, pomozi mi. Hajde, dekice.
Dedu niko ne sme ni da pipne. Ni ti. A ni ti.
Dobar dan. Dve krvavice, molim. -Izvolite.
Jedna mala i jedna velika. -Hvala.
Pet maraka i trideset...
Frice! -Zdravo, lutko.
Šta radiš ovde? Jesi li poznavao nekoga od njih?
Ne radi se o tome. Dođi. - Ne mogu. Moram da radim.
Onda reci i kući kod tih ubica šta si videla.
Kod ubica? Kako to misliš?
Šta misliš, ko nosi te drugove na savesti?
Onaj prvomajski masakar?
G. Benda? -A ko drugi?
Stani u kolonu!
Frice!
G. inspektore? Odsek za arhivu i prepoznavanje potvrdio je kalibar.
Od umrlih iz borove šume.
Evo, radi se o ruskom modelu Tokarev 7,62. Ispaljen
iz dva različita oružja, ali oba istog kalibra.
Najbolje je što su u Berlinu
registrovana samo dva takva pištolja. I to prošle nedelje.
Selenskij, Pjotr. Falin, Mihail.
Obojica rade u sovjetskoj ambasadi.
I obojici su oružje oduzeli na našem vozu.
Na vozu s bojnim otrovom?
Tada ćemo ih uhapsiti! - Pokušali su već više puta.
Ali je svaki put istraga bila obustavljena.
Obojica imaju diplomatski status.
Zašto su pokušali da ih uhapse? - To su prijatelji ilegalne kocke.
Radi se o ilegalnim borbama pasa.
Dve marke! Hajde, Roberte! Roberte, 10 maraka!
Hajde, hajde! Daj!
Napadni ga!
Njih dvojica?
Gospodo, gotovo je.
Ostanite na mestu!
Šta želite?
Kažnjivo je učestvovanje u ilegalnm kockanju i klađenju.
Žao mi je, inspektore. Ja sam iz sovjetskog konzulata.
Znam. Uhapšeni ste zbog ilegalnog posedovanja oružja
i ubistva 15 ljudi. -Šta?!
Šarlote! -Zdravo.
Šta se dogodilo? - Ne bih htela da smetam.
Ne smetaš. Uđi.
Dobro veče. Ja sam koleginica vašeg sina.
Moji roditelji ne mogu da te čuju. Izvoli.
Dobro veče, g. Jenike.
Hoćeš li nešto da jedeš?
Supa.
Imamo ih. -Koga? - Ubice iz štamparije.
Iz Crvenog utvrđenja. - Aha. To je dobro.
Nešto se dogodilo?
Šta kaže? -Ništa.
Pita treba li ti krevet da prespavaš.
Kad bih mogla... Samo nekoliko sati.
Odmah ću otići... -Ni slučajno. Daćemo ti moj krevet.
Ja ću spavati na kauču. Ionako moram rano da izađem.
Veoma je ukusna.
U redu je. Hvala.
Nabavite do sutra radio.
"Broj tog vagona..."
"Stratešku tačku van grada, oko 50 km..."
"Pruga vozi južno iz grada..."
"Ako uspemo da stignemo voz na 127. kilometru..."
"U smeru Vinsdorfa."
Jeste li ga ukrali?
Šta? Pričaš gluposti. Moja je.
Lopov! Ukrao je dvogled!
Mičite ruke s mene! Pustite me na miru!
Ukrao je dvogled! Lopov!
Benda? -Dobar dan, Štefan Jenike.
Moram da razgovaram s vašim suprugom. -Žao mi je.
Mladiću, u ovo doba je moj suprug retko kod kuće.
Milostiva gospođo, izuzetno je važno.
Već sam pokušao na poslu i nije bilo nikoga.
Recite mi gde mogu da nađem g. odbornika.
Žao mi je, ali nije mi rekao gde će biti.
Do slušanja. -Do slušanja.
Šta je to?
To su slike 15 mrtvih koje smo našli pre nekoliko dana.
Odvezeni iz grada i zakopani duboko...
Ali ne dovoljno duboko. - Šta želite od mene?
Želim da vas naljutim. I to naljutim toliko,
koliko 15 ubijenih aktivista i dva agenta
mogu da naljute vaše diplomatsko predstavništvo.
Petnaest pogubljenih revolucionara "Crvenog utvrđenja".
I železničara koji su dovezli voz ovamo,
takođe iz "Crvenog utvrđenja". - Ne znam zašto mi traćite vreme.
Zaplenili smo oružje te gospode.
U gotovo svakom telu bili su meci iz njihovih pištolja.
Tokarev, 7,62. Ruska replika.
Ekskluzivno za članove vaše tajne službe.
Šta želite? - Želim da vam predložim posao.
Zašto bih sklapao poslove s berlinskom policijom?
Zato što će vas, ako to ne učinite, vaša centrala
povući nazad u Moskvu.
I tamo streljati vas i vaše nepažljive saradnike.
Kada bi javnost saznala za ovaj masakar,
to bi kod vas kod kuće značilo vašu smrtnu presudu.
Vi to znate. - Koja je vaša ponuda?
Želim imena odgovornih iz naše vojske
koji su organizovali transport otrovnog gasa, kao i tajnu
ponovnu uspostavu nemačke vojske. Imena i dokaze.
Želite da vam izručim vaše vlastite zemljake?
Da. Dovoljno je najviših 15 činova.
Zauzvrat će se ovih 15 patriota stradalih u egzilu
vratiti Majci Rusiji. Ruka ruku mije.
Po tom pitanju s naše strane više nećete imati problema,
neće biti istrage o okolnostima u kojima su umrli.
Ostatak je za vas. Očekujem dobro obavljen posao, jasno?
Hvala. Doviđenja.
Hvala.
Ideš li gore kod svojih?
Da te povezem u policiju?
Voltere! Baš sam vas tražio! - Bome! Kako zdravlje?
Pitanje: šta ste vi i vaš prijatelj iz Kelna
radili u četvrtak u baru Pepita?
Jodlovali. I sve što uz to ide.
Ne cerekaj se! Odgovorite na pitanje!
Popili smo pfće! - Sa Sv. Josifom?
Sv. Josif u Pepiti? Ne!
Kolega Jenike, dešifrovao sam telegram. -Vi sami?
Kolega Červinski je samim rođenjem znao ruski.
S Baltika sam i sve znam...
Stric je upravo prešao granicu, poklon je na putu za Berlin.
To još danas treba dati inspektoru Ratu.
Pomoćniče Jenike! Gde vam je nadređeni?
Molim? -Gde vam je nadređeni? -Stiže.
Kako mu pada na pamet da se meša u moj slučaj bez pitanja?
Recite mu da se pripremi za sutra ujutro.
U 9 h kod Genata!
Kolega Bom je uvek pravo osveženje.
Mislim da bi trebalo javiti inspektoru.
Odnesite mu to večeras kući. -Kod Voltera?
Policijsko naselje, preko puta stare fabrike sijalica.
Izvinite? Pozajmićete mi svoj radio na nekoliko dana?
Svakako! A šta se događa?
Naša gazdarica je gotovo nepodnošljiva
otkako ste joj rekli da se selite.
Ima li to neke veze s iznenadnim dolaskom vaše drage,
ne mogu ni da pretpostavim. -Napredujete?
Da. Biće to moja lična oda našem
cenjenom šefu policije Karlu Fridrihu Curgibelu.
Vašem novom poslodavcu.
Nije mu se svideo vaš članak.
Tako se priča. U policiji.
Evo!
Desni pamfleti nas već danima bombarduju
tom sapunicom: "Pogođeni policajac
konačno se vraća kući ženi i detetu."
To ide i uz vas.
Jeste li našli čuvara? -Da.
I ženu, onu napola udovicu. I dete.
A bio sam i u bolnici.
Čast mi je, gđo Der. Ne poznajete me. Katelbah.
Poznanik vašeg supruga.
A zli komunista koji je navodno pucao u njega
upravo je napunio tri godine.
Vi to ozbiljno?
Tu sve piše.
A sutra će pisati u "Veltbihe"!
Srećno! Vidimo se. - Kada?
Još ne znam. -To je gore nego što mislite.
Tek ste počeli da postajete donekle podnošljivi. -Javiću se.
A radio ću vam vratiti najkasnije za nedelju dana.
Obavezno!
Elizabet?
Trenutak, inspektore.
Odakle vam moja adresa?
Istraga protiv šefa policije je obustavljena.
Rodbina umrlih želi građansku parnicu.
Protiv samovolje policije. -Ne možete me samo tako presresti.
Videli ste one žene iz Oranijenštrase kako umiru.
Videli ste ko je pucao u te žene!
Ništa ja nisam video.
Udovac mi je rekao da ste još jednom dolazili u stan.
Na balkon. Zašto?
Samo morate da date izjavu da su te dve žene
bile nenaoružane. Da se u njihovom stanu
nisu skrivali ni borci, ni oružje. To je dovoljno.
To bi mnogo pomoglo.
Neću izdati kolege.
Nas komuniste sistemski žigošu
kao zločince ili ubice.
Čini se da nikoga ne zanima je li to istina.
U slučaju te dve žene to nije bila istina.
To znam ja i to znate vi.
Prijatno veče, g. Rat.
Oprosti, zadržali su me.
Čarobno izgledaš!
Vili, Bruno je.
Možete da donesete pošiljku. U moj podrum.
Da, u redu je. Znaš gde je ključ.
Oprostite. Tu bi negde trebalo da je prečica
za policijsko naselje. - A, da, onuda pa se držite levo
pa pređite preko. To je na drugoj strani fabrike.
Hvala.
Super savet!
Ko je?
Stoj! Policija!
Ko ste vi? Šta hoćete?
Prevela: STRVINARKA www.strvinarka.com