Daţi-mi drumul!
Nu voi uita acea zi de iulie 1942,
când nemţii au smuls copiii evrei din braţele părinţilor lor.
Parcă a fost ieri.
Aud şi acum ţipetele copiilor.
Va fi cea mai cumplită amintire din viaţa mea.
Barbaria în stare pură.
I-aţi văzut pe germani smulgând copiii din braţele părinţilor?
- Germani? - Da.
- Sunteţi sigur? - S-a întâmplat acum 3 ani.
Conform dosarului de instrucţie,
nu ştim dacă germanii sau jandarmii francezi au procedat la separare.
Eu am văzut soldaţi germani. Erau patru chiar în faţa mea.
Şi am auzit ţipetele. V-am spus, nu le pot uita.
Doamnelor şi domnilor, să mergem!
Aţi auzit strigătele... Dar de văzut, ce-aţi văzut?
Era multă lume în jur, n-am văzut totul.
Am auzit strigătele. Şi mi s-a povestit.
- Toată lumea ştie că au fost nemţii. - N-am întrebat ce ştie toată lumea.
Am întrebat ce-aţi văzut.
Suntem aici, în numele poporului francez, ca să ştim ce s-a întâmplat.
- Ce s-a întâmplat... - Da.
În orice caz, ce contează că au fost jandarmii sau nemţii?
UN SAT FRANCEZ
ÎN SPATELE ZIDULUI
Şi altfel? Sunteţi bine?
Hortense nu e în formă.
Chiar deloc.
- I-a crescut părul, aşa am auzit. - Da, dar chiar şi aşa...
Vine şi ea să depună mărturie, nu?
Aşa ar trebui.
Mărturia ei ar trebui să mă scape. Asta mi-a spus Levy.
Soţia mea crede că e bine să avem avocat evreu.
Dă bine, dar oare mă va apăra până la capăt?
Dacă aş fi evreu, m-aş considera vinovat. Înţelegeţi?
Pentru că, altfel, nu vă consideraţi vinovat?
Sunt un funcţionar. Am fost obedient, am făcut ce-am putut.
Nu am motive de mândrie, dar nu mă simt vinovat.
- Eu mă simt vinovat. - Tipic...
Până la urmă, sunteţi singurul meu prieten.
- Nu sunt prietenul dv. - Aşa?
Eu vă sunt prieten.
Servier, am trăit lucruri teribile împreună şi vă respect...
Dar asta nu ne face prieteni.
Pentru că... aveţi alţi prieteni?
- Nu. - Poate că nu ştiţi să-i vedeţi.
- Cum găseşti ciorapi de nailon? - Asta poartă americanii?
Sunt pentru soţiile ofiţerilor.
Sau pentru amante.
Sunt de calitate, în orice caz.
Normal. Sunt americani.
Dar sunt scumpi. Foarte scumpi.
Cât?
1 000 de dolari pentru ciorapi, carnea de vită, ciocolată şi bourbon.
- Întinzi coarda, Tom. - Viaţa e scumpă.
- Dacă te-am turna alor tăi? - Ameninţaţi un ofiţer american?
Nu-i o idee prea bună.
Glumeşte. Umor francez!
Foarte nostim.
Eu sunt de-acord cu mia de dolari. Putem scoate mai mult.
- Ce te bagi, gândacule? - Lasă-I!
- Are dreptate. - Distruge negocierea.
Stai de pază afară. Ţi se potriveşte mai bine.
Doamnelor, facem afaceri sau nu?
- Tata! - Ce-i?
Mi-am uitat caietul.
Nu se poate, Gustave!
leri ţi-ai uitat penarul, azi, caietul!
Nu am timp să mă întorc. Am întârziat deja.
O să mă certe doamna. Îmi dă notă rea sau la palmă!
Nu am timp să mă întorc, Gustave. Mama nu mai e, fii mai atent.
Poliţaii sunt afară! Tom ne-a turnat.
- Ce-s prostiile astea? - O maşină ne pândeşte de o oră.
- De unde ştii? - Am numărat chiştoacele.
- Un tip se preface că spală maşina. - Ridicol!
Aşteptau ca Tom să iasă.
Poliţia! Deschideţi!
Plecaţi, îi reţin eu.
- O să ne torni! - Gura! Vino!
O să forţăm uşa!
Nu strângeţi prea tare.
Aveţi alt dineu după consiliu?
Primarul trebuie să mănânce cu consilierii.
Este o datorie civică.
Datoria civică are spatele asigurat. Şi stomacul, la fel.
Aţi dormit rău?
Camera mea e prost izolată. Mi-a fost frig.
Mi-e tot timpul frig. Mai ales că radiatorul e în pană.
- Ştiţi că vă iubesc nebuneşte. - Eu nu.
Şi-atunci de ce staţi cu mine?
- Pentru Francoise? - Nu numai.
- Pentru poziţia socială? - Nu numai.
Atunci?
Pentru că ştiu că lângă dv. nu sufăr de frig.
- Dle primar! - Dle Lherbier...
- N-o salutaţi pe dna Richard? - Nu pot saluta pe toată lumea.
Dnă Richard...
Poate că dl primar are o problemă cu femeile în politică?
Nu, nici vorbă. De altfel, o să aveţi prima cuvântul.
Declar deschis consiliul municipal din Villeneuve nr. 171.
Începem cu chestiunile generale?
Dna adjunct, democraţii vă ascultă.
- Avem 1 313 cereri de locuinţe. - Şi ce răspundem?
Că nu mai este nimic disponibil.
Găzduim 1 800 de persoane, câte 3 familii pe apartament.
Zvonuri, cu siguranţă nefondate,
spun că membrii FTP primesc mai repede locuinţe.
- Scandalos. Cei 75 000 împuşcaţi... - Se întorc în mormânt, ştiu.
Dar ce le spunem celor care se vor să se întoarcă în pat?
Este normal ca rezistenţii şi familiile lor să aibă prioritate.
Dar nu mai mult FTP ca FFI.
- Am listele cu apartenenţa politică. - Nu e nevoie.
Şi barăcile de şantier?
Primele 200 au fost făcute prea repede, aşa că iau apă.
O să mai avem 150 peste şase luni.
Daţi-mi măcar o veste bună!
Nu ştiu dacă e bună, dar e amuzantă.
Dacă râdem, e foarte bine.
Doi îndrăgostiţi rătăciţi s-au întâlnit azi-noapte
în cimitirul municipal.
Şi-acolo, în plină acţiune, au dat peste un obuz neexplodat.
De la bombardamentul din august...
Are 2 500 kg, treabă grea.
Geniştii cer evacuarea a 10 morminte, ca să nu existe riscuri.
Văd că şi morţii au probleme cu locuinţele.
Dle prefect, ce surpriză!
Regret că vă deranjez în consiliu, dar a apărut un eveniment...
Consiliul de stat a invalidat alegerile municipale din Villeneuve.
- Cu efect imediat. - Cum?
Informarea va veni diseară.
Dar câţiva membri ai PC-ului au depus un recurs,
pe motivul că electoarele, care votau pentru prima dată,
n-au fost suficient informate în privinţa drepturilor lor.
- Femeile în politică, dle primar. - Dle fost primar.
Vă rog să fiţi demni şi reţinuţi, aşa cum ne impun circumstanţele.
Următoarele alegeri vor avea loc cât mai curând,
dar nu mai devreme de 6 săptămâni, perioada minimă legală.
Vă mulţumesc.
- Organizaţi asta cât mai repede. - Imposibil.
Trebuie să facem listele.
Ce vei face când te vei întoarce în Villeneuve?
O caut pe Genevieve şi ne căsătorim.
- Şi dacă nu te-a aşteptat? - Nu spune prostii.
N-a răspuns la ultima scrisoare.
Poate că s-a pierdut.
- Ştii că scrisorile nu se pierd. - Poate s-a pierdut a ei.
Sau a mea... Şi de-aia n-a răspuns.
- Cum faci de eşti atât de optimist? - Nu ştiu.
Aşa m-am născut.
Eu întotdeauna cred că totul se va sfârşi prost.
Şi aşa se termină.
- E o prostie să spui asta. - Dar e adevărat.
Să spunem că Genevieve nu te-a aşteptat.
Pentru că nu cred că e genul răbdător.
Ce faci?
Trăgător!
Fernand!
- Sanitar! - Nu mişcaţi până nu-I dibuim!
Ce ţi-am spus?
- Gata, a mâncat bine Antoine? - Da, mulţumesc.
- A mai lucrat într-o fermă? - Nu.
Puteţi să-mi vorbiţi direct, cu "dv." sau cu "tu". Cum doriţi...
- Vrea să înveţe să fie util? - Mamaie, abia a ajuns.
- Lasă-I un pic în pace. - Viaţa e scurtă, Genevieve.
Presupun că-I cunoaşteţi.
- Nu pe Darnan. - Era cel mai bun dintre toţi.
Ai promis că nu vorbim despre aşa ceva.
- Încă o tartină? - Nu, mulţumesc.
E bună pâinea.
Vând laptele americanilor. Fac ce vreau cu dolarii de la ei.
Înainte, primeam mărci.
Vreţi să vă însuraţi cu nepoata mea, dacă am înţeles bine.
Da...
- Care e situaţia dv.? - Am fost lăsat la vatră.
- Cum o să vă câştigaţi pâinea? - Mamaie!
- O să caut ceva în oraş. - Nu e nimic în oraş.
Doar refugiaţi şi cerşetori.
Şi retardaţii de funcţionari care ne spun că va fi mai bine.
Am creat şi dirijat o rezistenţă de 200 de oameni,
am făcut defilarea din 11 noiembrie...
Cred că o să-mi găsesc de lucru.
Nu-mi puteţi reproşa mie ce li s-a întâmplat evreilor din şcoală.
Am demisionat tocmai ca să nu particip la aşa ceva.
- Dar v-aţi răzgândit după 3 zile. - Da, pentru că...
L-aş întreba ceva pe dl Larcher.
Da, vă rog.
Nu vă amintiţi că v-am cerut să ne scoateţi de-acolo?
Ba da... Mi-aţi oferit nişte bani.
lar eu v-am refuzat.
lar soţia mea şi copiii mei au fost gazaţi de cum au ajuns în lagăr.
Şi spuneţi că nu aveţi nicio vină!
Îi rog pe juraţi să-mi fie martori...
Ar fi fost just să-i permit familiei Goldmutz să plece
doar pentru că ei aveau bani, iar ceilalţi nu?
- Ar fi fost moral? - Aşa că n-a mai plecat nimeni.
Toţi cei din şcoală au murit! 140 de bărbaţi, femei şi copii!
În afară de mine şi alţi 4-5. Cât de moral sunteţi!
- Nu ştiam că se duc la moarte. - Nu vă cred!
Spunând asta, i-aţi omorât încă o dată!
- Nu ştiam! - Nu-i adevărat.
Să fim serioşi!
Vă reamintesc că aceşti oameni riscă pedeapsa cu moartea.
Vă cer demnitate.
Servier ne-a dat asigurări că nu vom ajunge în Polonia.
Că vom ajunge în cazărmi pentru jandarmi.
Larcher i-a fost complice. Merită amândoi pedeapsa cu moartea!
Vă rog...
Mulţumesc, dle Goldmutz, dar nu sunteţi judecător, ci martor.
Vă rog, incidentul s-a încheiat. Mulţumesc.
Bun. Nu ne vom petrece ziua cu israeliţii...
Acum vreau să abordăm esenţa acuzaţiei aduse dlui Larcher.
Vorbesc de statutul de informator al poliţiei germane,
atestat prin proba 177 A.
Apărarea o cheamă pe Hortense Larcher.
Juraţi să spuneţi adevărul, tot adevărul şi numai adevărul.
Ridicaţi mâna dreaptă şi spuneţi "Jur".
Jur...
Care sunt raporturile dv. cu Daniel Larcher, aici de faţă?
Sunt soţia lui din 1936.
Ce ne puteţi spune despre legăturile soţului dv. cu poliţia germană?
Nu avea niciunele.
În afara raporturilor normale dintre o forţă de ocupaţie
şi primarul unui oraş ocupat.
Daniel nu-i iubea pe germani. Este un patriot adevărat.
- Pot să interoghez martorul? - Vă rog...
Vă reamintesc că dna Larcher este martorul apărării,
deci vorbeşte în favoarea soţului ei.
Dnă Larcher, ştiţi de existenţa unui document,
semnat de mâna şefului S.D., care spune că soţul dv. era informator.
Da...
Şi-atunci cum nu avea raporturi cu poliţia germană?
Acest document este un fals?
Nu, este autentic.
Dar nu corespunde realităţii.
Ce greşeală a făcut şeful S.D...
Nu ştia cine-i sunt informatorii.
Treceţi la fapte, dle procuror.
Ştiaţi cu toţii că eram amanta lui Heinrich Muller, şef al S.D.
Daniel fusese arestat pentru acţiuni de rezistenţă
şi încarcerat alături de fratele său, Marcel, care a fost împuşcat.
I-am cerut dlui Muller să facă tot ce poate
pentru a-I scoate pe Daniel din închisoare.
Aşa a apărut acest document.
- O poveste foarte frumoasă... - Este adevărul.
Vă credem pe cuvânt, Heinrich Muller este mort.
Dlor juraţi, să rezumăm...
Pe de-o parte, un document istoric incontestabil şi necontestat,
care arată că Daniel Larcher era informator al S.D...
Pe de alta, cuvântul soţiei lui, fosta amantă a şefului S.D.
Dar care s-a întors la soţul ei.
Care ne spune că acesta este un om integru, un patriot.
Pe cine să credem?
- Nu Tom ne-a vândut. - Nu cred.
Şi-ar asuma prea multe riscuri.
Atunci cine?
Cineva care se crede şmecher.
- Adică eu? - De-aia eşti atât de intuitiv.
Şi ce câştig?
Dacă ne arestează, ne preiei afacerea.
Sau dai bine în faţa lui Jerome.
- De ce n-ai fi tu ăla? - Mă enervaţi cu speculaţiile astea!
Nu e niciunul dintre voi. Este clar.
Cât despre Tom, al nostru este. Până una alta, suntem lefteri.
Nu, am luat câte ceva.
Eşti un hoţ. Ce-ai luat al tău este.
O să împărţim.
Nu facem nimic cu trei conserve şi două sticle.
Ce facem?
Le dezlegăm limbile antreprenorilor.
Nu văd ce altceva. Începem cu cei mari.
Dacă cedează ei, toţi vor ceda.
- Te simţi în stare, Gustave? - De ce el?
S-a descurcat bine azi-dimineaţă.
Şi trebuie să testăm potenţialul celor mici.
Cum de-am fost păcăliţi astfel? N-am văzut nimic venind?
Nu avem pe nimeni la consiliu. Dar, oricum, veţi fi reales.
- Doar nu pierdeţi 12 puncte aşa... - O nouă campanie îmi mai lipsea!
lar oamenii sunt nemulţumiţi. Scrutinul se poate termina rău.
- Veţi câştiga. Mă angajez. - Dacă nu? Funia sau glonţul?
Ambele.
DI fost primar...
- Fostul şi viitorul. - Poporul va decide.
- A hotărât deja. - Da...
Dar vede că nu faceţi nimic.
Scuzaţi-mă, credeam că facem lucrurile împreună.
Domnilor...
DI şef al poliţiei.
- Dle prefect... - Dle primar...
Fost primar!
Şi viitor primar, nicio grijă.
- Ştiaţi de obuzul din cimitir? - Da.
Etienne Charron. Vă spune ceva?
- Cine? - Etienne Charron.
Da, îmi spune vag ceva.
Ce-i cu el?
Mormântul lui Etienne Charron e unul din cele care trebuie mutate.
Unde e problema?
E singurul pe care nu-I găsim la starea civilă.
Permisul de înhumare e ilizibil. Nu are familie, prieteni...
Dle prefect, ce facem dacă nu reuşim să dăm de familii?
Nu contează. Dezamorsăm obuzul şi gata.
Nu sunt deloc de-acord.
Ca de obicei. De data asta, ce mai este?
Trebuie să căutăm familia acestui defunct.
Dacă n-o găsim, asta este.
Dacă ai lui află că nu am făcut totul să-i găsim, pot face recurs.
Pot da primăria în judecată, pot obţine sume uriaşe.
Faceţi ceea ce trebuie ca să putem spune că am făcut totul.
Nu mai sunteţi primar, nu-i puteţi da ordine.
- Faceţi ce spune dl Beriot. - Am înţeles.
Luaţi loc cu toţii.
- Sunteţi expert în sule în coaste. - Vorbiţi cu un ales.
Nu mai sunteţi un ales.
Ne faceţi să ne pierdem timpul când n-avem timp de pierdut.
Prefectul regiunii a fixat data primul tur în 16 decembrie,
iar al doilea tur în 23 decembrie.
- E prea aproape de Crăciun. - E informare, nu negociere.
Gestionarea localităţii până la alegeri
cade în sarcina unei comisii prefectorale, prezidată de mine.
Îi voi integra pe cei doi candidaţi din turul II.
Şi 4 consilieri morali, pe care îi voi alege chiar eu.
Asta este. Campania începe mâine.
Întrebări? Vă mulţumesc, domnilor.
Te-a amuzat să mă vezi umilită, nu?
La prima mea ieşire în public.
- N-am simţit că ai fost umilită. - Să te fi văzut în locul meu.
Am fost, Hortense.
Procurorul şi aluziile lui...
Judecătorul, fals amabil, felul în care oamenii mă priveau...
Erau curioşi. Asta a fost tot...
Nu poţi înţelege, nimeni nu te va privi aşa vreodată!
Sunt sigur că ţi-a fost greu, ba chiar foarte greu...
Dar eu îmi risc capul în acest proces, nu tu.
Nu-i adevărat. Altfel, nu te lăsau să vii seara acasă.
Nu are nicio legătură...
Este o favoare pe care mi-o face Beriot.
Sunt doi poliţişti în faţa casei.
Maşina neagră...
Adevărat?
Avocatul mi-a spus că dosarul meu n-a fost făcut bine.
Ascultă!
- Auzi? - Nu.
Ascultă cu atenţie.
Tipul care vorbeşte?
Este vecinul nostru. Da, este opticianul.
Precis vorbeşte despre mine.
Suntem prea departe, nu înţelegem cuvintele.
Se aud frânturi.
Uite... "tens".
L-am auzit şi azi-dimineaţă.
Ce cuvinte ştii cu silaba asta?
Tensiune...
Tensiometru.
Intens...
Nu vrei să auzi, nu?
Îţi spun că vorbesc despre mine.
- Şi ce dacă? - Vreau să înceteze.
Te duci să vorbeşti cu el? Da?
Te duci să vorbeşti cu el, fără să faci scandal...
Te duci la el şi-i spui: "Uite ce e, soţia mea e obosită..."
"Nu-i place să se vorbească despre ea."
- Nu pot face asta. - De ce, mă rog?
- Nu ştim că vorbeşte despre tine. - Dacă am şti, te-ai duce?
- Hortense! - Răspunde!
Nu ştiu...
Dar întrebarea nu se pune, pentru că nu ştim sigur.
Îţi spun că vorbesc despre mine.
Crezi că vor contraataca?
Sper că nu.
Suntem toţi civili.
Mă doare ceafa.
Mi-aş da braţul drept să dorm o oră.
Nu mai sunt provizii, nu mai sunt ţigări.
Dacă I-aş vedea pe dobitocul care a spus că sectorul e calm...
Ştim ceva despre Tintin?
Da...
A rămas acolo.
Răpus.
Şase morţi săptămâna asta.
- Le scrii alor lui? Te pricepi. - Da...
Şefu'! Grupul PC vrea prizonierii la alfa-bravo imediat.
La alfa-bravo? Toată zona e plină de nemţi.
Nu riscăm să murim ca să-i ducem pe-ăştia doi!
Le-am spus, şefu'.
Nu sta aici. Spune-le că facem tot posibilul.
Faci de toate în război!
Du-te, mă ocup eu de ei.
Este armistiţiu...
Războiul s-a terminat.
Puteţi pleca.
Plecaţi acasă!
Au încercat să evadeze. Spune-le că ne pare rău.
Şefu'...
E drept că pentru ei războiul s-a terminat.
La ce te gândeşti?
Că este tot aici.
- Te iubesc. - Şi eu.
- Când ne căsătorim? - De cum îmi fac o situaţie.
Şi ferma?
Nu...
Asta este.
Dle preşedinte...
Aş vrea să-I interoghez pe acuzat despre viaţa personală.
Cred că am discutat asta. Juraţii n-au dorit precizări suplimentare.
Au rămas câteva puncte care merită aprofundate.
- Are legătură cu rechizitoriul? - Îl face mai clar.
- E vorba de fratele său, Marcel? - Nu.
De fiul său.
Ce-i asta?
Dle Larcher!
Aveţi un fiu de 5 ani, nu-i aşa?
Aţi auzit întrebarea, dle Larcher. Aveţi un fiu?
Da.
L-am adoptat în 1942.
- Îl cheamă Te Quiero? - Da...
Pentru cei care nu sunt poligloţi,
"Te Quiero" înseamnă "te iubesc" în spaniolă.
Ciudat nume pentru un copil francez...
Mama lui îi dăduse acest nume când I-am adoptat.
Am considerat că e corect să-I păstrez.
Ce suflet nobil!
Pe tată îl cunoaşteţi? L-aţi întâlnit?
Sunteţi dr. Larcher? Pot intra două minute?
N-am auzit răspunsul, dle Larcher.
L-am văzut... O singură dată.
- În ce circumstanţe? - Dle Larcher...
A venit la mine.
A pretins că este tatăl, dar era un prizonier evadat.
Alberto Rodriguez.
Erou al Rezistenţei, împuşcat de germani în noiembrie 1943.
Era tatăl lui Te Quiero.
- Nu aveam de unde şti! - Să rezumăm!
Bunul dr. Larcher, marele patriot, lasă o lăuză să moară...
- Fals! - Fură bebeluşul...
Îl adoptă oficial în 1942, în baza unor declaraţii false,
iar anul următor îşi pune prietenul, Heinrich Muller,
să-I lichideze pe tată.
lată cine este dl Daniel Larcher.
Un agent al poliţiei germane,
care fură un copil şi-I duce pe tată la moarte.
- Ce surpriză! - Dle şef al poliţiei...
- Când te-ai întors? - leri.
- Demisie sau demobilizare? - Îmi caut de lucru.
- La comisariat? - De ce nu?
Nu prea angajăm. Ba dimpotrivă, aş spune.
Antoine! Ce surpriză!
- Ce faceţi aici? - Caută de lucru.
Mai degrabă găseşti aur.
Trebuie să găsiţi ceva...
Am putea încerca la livrarea de ziare.
Din uşă în uşă. Nu se plăteşte bine,
iar programul e dur, dar chiar şi aşa...
Da... O să văd.
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Curaj, Antoine.
Pacea nu li se potriveşte.
Am primit mesajul. Ce se petrece?
- Etienne Charon. - I-aţi găsit familia?
Nu. Nu, dar paznicul cimitirului le-a spus poliţiştilor că...
Ce-a spus?
Că soţia dv. ştie cine este, de vreme ce-i îngrijeşte mormântul marţea.
Da, cred că-mi amintesc!
Este un văr de-al lui Lucienne. A fost rănit în ultimele bătălii.
A venit să moară acasă. Etienne Charron...
Da, cum să nu?! Etienne Charron...
Putem să-i cerem dnei Beriot să semneze strămutarea.
Pot s-o semnez eu. În fond, suntem în familie.
Aici.
Şi aici.
Citit şi aprobat.
Gata!
- Sistemul C. - Poftim?
C. Ca în Charron.
La revedere!
Cum aţi putut face asta? Sunteţi nebună?
- Despre ce vorbiţi? - Despre ceea ce faceţi marţea.
Sunteţi soţia primarului Beriot. Nu este dificil de înţeles.
- Dar trebuie să am inimă. - Şi creier trebuie să aveţi.
lubiţi pe cine vreţi, din ce timpuri doriţi, dar cu discreţie.
- Am fost discretă. - Da, vom afla mâine din ziare.
Vă interzic să vă întoarceţi la mormântul lui.
Auziţi?
Vă rugaţi pentru el, dar fără demonstraţii publice!
Lucienne, vă cer să-mi juraţi că veţi face asta.
- Altfel, ajunge la groapa comună. - Nu!
Uitaţi ce este...
O dată pe an, de Toţi Sfinţii, dar fără flori sau altceva.
Groapa comună, Lucienne.
Promit...
Maquis din Villeneuve!
La comandament, înainte marş!
Hoţul!
Anselme?
Pantalonii...
Unde ţi-e celălalt pantof?
L-am pierdut la zaruri...
Cu un tip, un trişor.
Nu eşti în Germania?
Am plecat din armată acum 3 zile.
Războiul s-a terminat.
Depinde de tabără.
Dă-mi ceva de băut.
Ai băut destul, nu crezi?
Am putea discuta un pic, am putea mânca ceva...
Nu vreau să discut. Mi-e sete.
Ce facem după ce bem?
Discutăm. Haide!
De când tuşeşti aşa?
Din iunie.
Scoate limba.
Ai poftă de mâncare?
Nu. Nu mi-e niciodată foame.
Stai jos, să-ţi ascult respiraţia.
Mă întorc...
- De ce nu I-aţi adus mai devreme? - Avem de lucru la fermă...
- Nu are nimic grav, nu? - Nu ştiu.
- Am nevoie de stetoscop. - Aşteaptă.
Acum vorbeşte ea, dar el în va răspunde imediat.
El este...
Incredibil ce bine se aude!
- Aş putea face asta toată ziua. - Mă aşteaptă un pacient!
Robert nu-şi dă seama, dar nu mai am tichete.
- Hortense! - Taci!
Ar trebui să vindem fire electrice pe piaţa neagră.
Larcher...
Aşa?
Mai avem 2-3 metri.
Da, este o veste bună. Mulţumesc că aţi sunat.
Sau mai bine vorbim cu Roger... El are mereu o soluţie.
Au dat de urma lui Heinrich Muller în Germania.
Este prizonierul americanilor.
Încă unul.
La gară mi-a spus că-i pare rău,
dar că, de vreo doi ani, avea o relaţie cu vărul ei.
lubitul ei din copilărie, dacă am înţeles bine.
- "Ai lipsit prea mult". - Este scârbos.
Da, am lipsit 3 ani şi ceva.
Dar am fost mereu fidel.
Fetele, la naiba!
Am băut atât, că s-ar fi speriat de mine.
Chiar şi cea mică. Cea care-mi seamănă cel mai mult.
Valentine...
E drept că nu mai am poza...
- Dar cum o să faci ca să...? - Ca să trăiesc?
Mister total.
Toţi banii mei s-au dus la avocat.
Şi încă îi mai sunt dator.
- Aveţi cu ce plăti? - Da...
Băieţică, ştii cu cine vorbeşti?
- Cu şeful maquis-ului, papagalule. - Las-o baltă.
În timp ce tu făceai afaceri pe piaţa neagră sau îi slugăreai pe nemţi,
el era Franţa adevărată, mizerabile!
Ai probleme, Jean-Louis?
Nu, nu are nicio problemă.
Încetează!
- Şeful nu e aici? - Nu.
- Am un mesaj pentru el. - Dă-mi-I mie, îl anunţ eu.
Spune-i că în aceste vremuri tulburi, firma lui are nevoie de protecţie.
O mie de franci săptămânal. Plătiţi în avans.
De altfel, fac o mică aprovizionare.
Unde-i seiful?
Seiful!
- Deschide, mizerabilo! - Sunt banii firmei!
- Tocmai! - Lasă pistolul!
- Ines, cheamă poliţia! - Acum!
Gustave, ai devenit un mizerabil de racket?
Dacă te-ar vedea Marcel...
Cine te-a trimis?
Sunt Loriot.
Am prins un ticălos care face extorsiune.
Trimiteţi pe cineva.
Am vorbit cu Guilleminot.
SFIO ne susţine.
- lar MRP... - Votează cu cine plăteşte.
- Ştiu cu cine am de-a face. - Nu. Cu afişele o să fie o problemă.
- Este o penurie... - Ai grijă!
Edmond şi ai lui au tipografiile, deci vor avea afişe.
- O seară bună, Hector. - Jules...
Traducerea: WORDNET MEDIA www.wordnet.ro